КИЇВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ
ІМЕНІ ТАРАСА ШЕВЧЕНКА

БЕРЕЖНИЙ СЕРГІЙ ДМИТРОВИЧ

УДК 343.2 

ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА УМИСНЕ ВБИВСТВО 
З КОРИСЛИВИХ МОТИВІВ 
ЗА КРИМІНАЛЬНИМ ЗАКОНОДАВСТВОМ УКРАЇНИ

Спеціальність 12.00.08 – кримінальне право та кримінологія; 
кримінально-виконавче право

Автореферат
дисертації на здобуття наукового ступеня
кандидата юридичних наук

Київ – 2009

Дисертацією є рукопис

Робота виконана в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка.

Науковий керівник – доктор юридичних наук, професор, заслужений юрист України Глушков Валерій Олександрович, Київський національний університет імені Тараса Шевченка, кафедра кримінального права та кримінології, завідувач кафедри.

Офіційні опоненти:
доктор юридичних наук, професор Ємельянов В’ячеслав Павлович, Юридичний інститут Східноєвропейського університету економіки і менеджменту, кафедра кримінально-правових дисциплін, завідувач кафедри;
кандидат юридичних наук, доцент Скулиш Євген Деонізійович, Національна академія Служби безпеки України, ректор.

Захист відбудеться 27.11.2009 року о 13 годині 
на засіданні спеціальної вченої ради Д 26.001.05 у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка за адресою: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 60

З дисертацією можна ознайомитися у науковій бібліотеці Київського національного університету імені Тараса Шевченка за адресою: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 58

Автореферат розісланий 25.10. 2009 р.

Вчений секретар
спеціалізованої вченої ради	Н.П. Сиза

ЗАГАЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА РОБОТИ
Актуальність теми. З прийняттям 28 червня 1996 року нової Конституції України на зміну беззастережному пріоритету загальнодержавних інтересів над особистими прийшло нове бачення, суть якого в тому, що в Основному Законі України найвищою соціальною цінністю визнана людина, її життя і здоров’я, честь і гідність, недоторканість і безпека (ст. 3).
Таке положення в повній мірі відповідає гуманістичним принципам, закріпленим у нормах багатьох міжнародно-правових актів. Невід’ємне 
право кожної людини на життя закріплено в ч. 1 ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (1966 рік), в ч. 1 ст. 2 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ст. 1 Протоколу №6 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який стосується скасування смертної кари (1983 рік), ст. 2 Конвенції Співдружності Незалежних Держав про права та основні свободи людини (1995 рік), 
ст. 27 Конституції України (1996 року), ст. 281 Цивільного кодексу України (2003 року).
Функція охорони прав і свобод людини є однією з основних функцій будь-якої сучасної держави. ЇЇ реалізації в тій або іншій мірі підпорядкована вся система права. Найбільш небезпечні порушення прав людини тягнуть кримінальну відповідальність.
Аналіз соціальної обстановки, що склалася в Україні, свідчить про подальше загострення криміногенної ситуації. Це пов’язано в першу чергу з економічною кризою, падінням виробництва, безробіттям, зниженням життєвого рівня окремих верств населення. Останні роки характеризуються зростанням насильницької злочинності. Ескалація кримінального насильства викликає в громадян обґрунтовану занепокоєність, підриває їхню віру в реальну захищеність від злочинних посягань, створює потенційну загрозу національній безпеці. Статистика свідчить, що кількість умисних вбивств в Україні є досить значною (у 1990 р. засуджено за статтями 115 (93, 94) КК – 1808 осіб, у 1996 р. – 3 377, у 2000 р. – З 710, у 2005 р. – 2 107, у 2006 р. – 2 000).
На даному етапі особливе занепокоєння правоохоронних органів викликає те, що в Україні спостерігаються зміни у структурі умисного вбивства. На зміну так званим «побутовим» вбивствам, скоєним, як правило, на ґрунті пияцтва, неприязних стосунків тощо, приходять вбивства з яскраво вираженим корисливим мотивом. Сьогодні на цьому ґрунті вчинюється близько 70% умисних вбивств.
Питання кримінально-правової боротьби з умисними вбивствами завжди привертали до себе увагу науковців. Ця тема була предметом дослідження в працях багатьох вітчизняних науковців, зокрема: М.І. Бажанова, Ю.В. Бауліна, В.О. Глушкова, О.В. Гороховської, В.К. Грищука, В.Т. Дзюби, Н.А. Дідківської, М.Й. Коржанського, М.П. Короленка, О.П. Литвина, В.М. Мамчура, В.О. Навроцького, В.І. Осадчого, Л.А. Остапенко, О.І. Перепелиці, В.В. Сташиса, С.Д. Шапченка, С.С. Яценка та ін.
Значну увагу розробці даної проблематики приділяють і російські вчені, серед яких Л.А. Андрєєва, М.К. Аніянц, С.В. Бородін, М.І. Загородніков, О.С. Капінус, Т.В. Кондратова, С.Х. Нафиев, А.А. Піонтковський, Е.Ф. Побігайло, О.М. Попов, М.Д. Шаргородський та ін.
Разом з тим, окремі питання кримінальної відповідальності за деякі різновиди умисного вбивства при обтяжуючих обставинах, зокрема, умисного вбивства з корисливих мотивів, залишаються відкритими і потребують свого вирішення. Аналіз правозастосовчої практики свідчить про велику кількість помилок, які допускаються при кваліфікації даного різновиду умисного вбивства та при призначенні покарання за нього. Ні теорією кримінального права, ні судовою практикою не визначені чіткі критерії відмежування умисного вбивства з корисливих мотивів від вбивств, пов’язаних з корисливістю, вчинених на замовлення, з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення, та деяких інших посягань. Не зважаючи на важливість однозначного розуміння змісту корисливого мотиву при вчиненні умисного вбивства для правозастосовчої практики, законодавець до цього часу не дає визначення цього поняття у кримінальному законі. 
Окремі роз’яснення постанови Пленуму Верховного Суду України з даного питання мають спірний характер, деякі з них повинні бути переосмислені і викладені у відповідності з теоретичними положеннями науки кримінального права.
Вищезазначене зумовлює необхідність проведення комплексного дослідження питань кримінальної відповідальності за умисне вбивство з корисливих мотивів, що сприятиме вдосконаленню кримінального законодавства України, постанов Пленуму ВСУ, зменшенню помилок по даній категорії справ у правозастосовній діяльності.
Зв’язок з науковими програмами, планами, темами. Обраний напрям дослідження є складовою частиною плану наукової роботи кафедри кримінального права та кримінології юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка на 2005-2010 рр.: «Проблеми боротьби зі злочинністю: кримінально-правові, кримінологічні та кримінально-виконавчі аспекти», що затверджений на засіданні кафедри кримінального права та кримінології юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка (протокол №12 від 17 березня 2005 р.). 
Мета і завдання дослідження. Метою дисертаційної роботи є визначення і розкриття особливостей кримінальної відповідальності за умисне вбивство з корисливих мотивів (п. 6 ч.2 ст.115 КК), а також формулювання пропозицій щодо вдосконалення законодавства та правозастосовчої практики України по даній категорії справ. Для досягнення цієї мети поставлені наступні завдання: 1) дослідити основні підходи до визначення поняття «вбивства» в теорії кримінального права та за чинним КК України; 2) виявити позитивний досвід законотворчості окремих зарубіжних країн щодо встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя людини; 3) розкрити зміст об’єктивних та суб’єктивних ознак вбивства як типової юридичної конструкції в кримінальному праві України, на підставі якої законодавець створює окремі різновиди цього злочину; 4) встановити специфічний кримінально-правовий зміст умисного вбивства з корисливих мотивів; 5) визначити співвідношення умисного вбивства, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, з іншими злочинами; 6) розробити рекомендації для працівників правозастосовчих органів щодо кваліфікації злочинних посягань, вчинених за наявності корисливих мотивів; 7) встановити конкретний зміст та особливості санкції ч. 2 ст. 115 КК та її співвідношення з іншими санкціями окремих статей в Особливій частині КК; визначити основні тенденції призначення покарання за умисні вбивства з корисливих мотивів; 8) на підставі проведеного дослідження внести конкретні пропозиції щодо вдосконалення відповідних положень кримінального законодавства України та практики його застосування.
Об’єктом дослідження є злочинні посягання на життя людини, вчинені з корисливих спонукань, як кримінально-правове явище.
Предметом дослідження є відповідальність за умисне вбивство з корисливих мотивів за кримінальним законодавством України.
Методи дослідження. Для досягнення поставлених мети і завдань дослідження у роботі було використано наступні методи: формально-догматичний (при тлумаченні окремих термінів, формулювань, вжитих у кримінальному законодавстві України та деяких зарубіжних держав); 
системно-структурний (при дослідженні ознак вбивства як типової юридичної конструкції в кримінальному праві, та визначенні специфічного кримінально-правового змісту умисного вбивства з корисливих мотивів); порівняльно-правовий (при дослідженні основних підходів до нормативної регламентації кримінальної відповідальності за умисне вбивство з корисливих мотивів у кримінальному законодавстві зарубіжних країн); історико-правовий (при здійсненні порівняльного аналізу окремих положень КК 2001 р. в частині регулювання відповідальності за вбивства з корисливих мотивів, з окремими положеннями деяких джерел права, що діяли на теренах України); логіко-юридичний (при формулюванні пропозицій по удосконаленню кримінально-правових норм, що передбачають відповідальність за вбивства, та деяких інших положень кримінального законодавства України); статистичний (при проведенні узагальнення матеріалів практики застосування судами норм про кримінальну відповідальність за умисні вбивства з корисливих мотивів).
Теоретичною основою дисертаційного дослідження є праці вчених, в яких висвітлюються як загальні питання кримінального права, так і питання кримінальної відповідальності за злочини проти життя людини, і зокрема, за умисні вбивства з корисливих мотивів. У процесі написання дисертації, поряд з кримінально-правовою використовувалась література з теорії держави та права, кримінології, криміналістики, психології, судової медицини та деяких інших наук.
Нормативно-правову базу дисертації становлять чинні Конституція України, Кримінальний кодекс України, закони та інші нормативно-правові акти України. Також були використані положення Кримінального кодексу України 1960 р. У процесі порівняльно-правового аналізу використовувались положення кримінального законодавства окремих зарубіжних держав, зокрема, КК Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Голландії, Грузії, Данії, Естонської Республіки, Російської Федерації, Республіки Узбекистан, Франції, ФРН, Швеції, а також Розділ 18 Зводу законів США – «Злочини та кримінальна процедура», Кримінальні кодекси окремих штатів та Закон про вбивство 1957 р., Закон про самогубство 1961 р. і Закон про дітовбивство 1938 р. Англії.
Емпіричну базу дослідження становлять матеріали 98 кримінальних справ про вбивства з корисливих мотивів, вчинені на території Хмельницької області у 2000-2008 рр., деякі ухвали Верховного Суду України по даній категорії справ.
Наукова новизна одержаних результатів полягає в формулюванні та обґрунтуванні ряду нових теоретичних положень, уточненні змісту окремих понять та термінів, що мають значення для науки, правозастосовчої практики та вдосконалення кримінального законодавства. Наукова новизна дослідження відображена в наступних основних положеннях: 
Вперше: 
- встановлено, що специфічний кримінально-правовий зміст умисного вбивства з корисливих мотивів, утворюють ознаки, які характеризують: а) безпосередній об’єкт посягання; б) конкретний зміст вини; в) мотив вчинення злочину. Специфічний характер умисного вбивства з корисливих мотивів відбивається і на ознаках, які визначають особу винного, – проте, в останньому випадку мова йде не про кримінально-правові ознаки суб’єкта як елемента складу злочину, а скоріше – про кримінологічну характеристику злочинця, який вчиняє даний різновид умисного вбивства;
- запропоновано розглядати як факультативний об’єкт кримінально-правової охорони в нормі, передбаченій п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, правовідносини, які забезпечують недоторканність права власності;
- визначено, що конкретний зміст умислу при вчиненні злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, включає: 1) усвідомлення суб’єктом фактичної сторони і суспільної небезпеки посягання на життя іншої людини; 2) передбачення, що таке діяння може призвести до наслідку у вигляді біологічної смерті цієї людини; 3) бажання реалізувати корисливі спонукання – зокрема, збагатитись за рахунок вчинення злочину або уникнути майнових витрат; 
4) бажання настання наслідку у вигляді біологічної смерті потерпілого або свідоме припущення такого наслідку;
- обґрунтовано доцільність визначення поняття корисливого мотиву умисного вбивства на нормативному рівні. Запропоновано доповнити ст. 115 КК приміткою наступного змісту: «У п. 6 ч. 2 статті 115 під корисливим мотивом умисного вбивства визнаються спонукання особи протиправним шляхом заволодіти чужим майном або майновими правами, уникнути матеріальних витрат чи обов’язків, а також незаконно отримати інші вигоди матеріального характеру для себе або для інших осіб»;
- обраховано ступінь зростання караності тих злочинів, у яких наявність корисливого мотиву передбачена у диспозиції відповідної норми як обтяжуюча обставина (кваліфікуюча ознака). Запропоновано змінити максимальну межу покарання у виді позбавлення волі на певний строк у санкції ч. 2 ст. 115 КК, піднявши її до 20 років (з внесенням відповідних змін і до норм Загальної частини КК);
- доведено необхідність вирішення на законодавчому рівні питання про призначення додаткового покарання співучасникам корисливого злочину, за який у санкції статті Особливої частини КК встановлена обов’язкова конфіскація майна, у разі якщо такі особи діяли не з корисливих мотивів. 
У зв’язку з цим запропоновано два варіанти змін до чинного кримінального законодавства: 1) у ч. 4 ст. 68 КК зазначити, що імперативне положення про призначення покарання в межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не поширюється повною мірою на випадки призначення покарання співучасникам злочину. Зокрема, суд не повинен призначати співучаснику злочину передбачене як обов’язкове в санкції статті додаткове покарання у виді конфіскації майна, якщо така особа діяла не з корисливих спонукань; 2) санкції всіх норм Особливої частини КК, які встановлюють як додаткове покарання конфіскацію майна, викласти таким чином, щоб вказане покарання носило факультативний характер;
- запропоновано доповнити ст. 68 КК положенням про те, що у випадку вчинення незакінченого злочину особі не може бути призначене покарання у виді довічного позбавлення волі. Положенням аналогічного змісту має бути доповнена ст. 691 КК, яка встановлює правила призначення покарання за злочин, вчинений за наявності декількох пом’якшуючих обставин.
Удосконалено:
- вчення про об’єкт вбивства як типової юридичної конструкції; запропоновано визнавати таким об’єктом суспільні відносини, які склалися між індивідом – членом суспільства і державою, з приводу забезпечення безпеки життя людини від злочинних посягань;
- доктринальну класифікацію вбивств, передбачених кримінальним законом України. Вперше запропоновано додатковий критерій класифікації умисних вбивств – за місцем розташування норми, яка передбачає відповідний різновид злочину, в системі Особливої частини КК. За цією підставою умисні вбивства пропонується поділяти на дві групи: 1) умисні вбивства, передбачені у розділі II Особливої частини КК; 2) умисні вбивства, передбачені в інших розділах;
- розуміння корисливого мотиву як специфічної ознаки суб’єктивної сторони окремих складів злочинів. Пропонується відмовитись від надто широкого тлумачення корисливого мотиву в справах про умисні вбивства.
Набуло подальшого розвитку:
- позиція багатьох науковців, які пропонують вживати термін «вбивство» лише щодо умисного позбавлення життя іншої людини;
- критика редакційної неточності, допущеної при створенні диспозиції ч. 1 ст. 115 КК. Доведено, що у законодавчій дефініції вбивства (ч. 1 ст. 115 КК) вказівка на форму вини суб’єкта («Вбивство, тобто умисне…») потрібна лише тоді, коли буде змінено назву і текст диспозицій ст. 119 КК. В іншому випадку, ч. 1 ст. 115 КК має бути викладена у такій редакції: «Вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене умисно, - …»;
- думка про необхідність вирішення на законодавчому рівні питання про евтаназію. Запропоновано доповнити КК нормою, яка передбачатиме спеціальний різновид умисного вбивства при пом’якшуючих обставинах і встановлюватиме відповідальність за застосування методу евтаназії щодо невиліковно хворої людини з метою полегшення її страждань.
Практичне значення одержаних результатів. Практичне значення дисертаційного дослідження полягає в тому, що: 1) положення дисертації можуть бути використані при підготовці навчальних посібників та підручників, методичних розробок як із курсу «Кримінальне право України (Загальна частина)», так і з курсу «Кримінальне право України (Особлива частина)» 
для студентів юридичних вузів та факультетів; 2) окремі положення, сформульовані у дисертаційному дослідженні, що носять дискусійний характер, можуть слугувати базою для подальшого наукового дослідження проблем кримінальної відповідальності за умисні вбивства з корисливих мотивів; 
3) окремі з теоретичних висновків втілено у пропозиціях дисертанта щодо вдосконалення вітчизняного законодавства у сфері відповідальності за злочини проти життя особи, та у сфері регулювання питання призначення покарання; 
4) окремі пропозиції дисертанта можуть бути використані при кваліфікації конкретних посягань на життя людини, вчинених за наявності корисливих спонукань.
Апробація результатів дисертації. Окремі розділи дисертаційного дослідження та дисертація в цілому доповідались та обговорювались на засіданнях кафедри кримінального права та кримінології юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Крім того, результати дисертаційного дослідження були оприлюднені на науково-практичних конференціях: Актуальні проблеми юридичної науки: «Шості осінні юридичні читання», що відбулись у Хмельницькому університеті управління та права 26-27 жовтня 2007 року; «Проблеми теорії та практики реалізації правоохоронних функцій в охороні державного кордону», яка проводилась 22-23 листопада 2007 року в Національній академії державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького; «Освітньо-наукове забезпечення діяльності правоохоронних органів України: Всеукраїнська науково-практична конференція» [Серія: Юридичні науки] (Хмельницький, 
14 листопада 2008 року).
Публікації. Основні результати дисертаційного дослідження знайшли відображення у восьми публікаціях, чотири з яких опубліковані у наукових фахових виданнях, затверджених ВАК України.
Структура дисертації композиційно складається із вступу, трьох 
розділів (що включають десять підрозділів), загальних висновків, додатків, списку використаних джерел. Основний текст дисертації викладено на 
189 сторінках, додатки (3) – на 8 сторінках, список використаних джерел 
(206 найменувань) – на 21 сторінці. 

ОСНОВНИЙ ЗМІСТ РОБОТИ
У вступі обґрунтовується актуальність теми, визначаються зв’язок роботи з науковими програмами, планами, темами, мета та завдання дослідження, його об’єкт та предмет, наукова новизна та практичне значення одержаних результатів, наводяться дані щодо апробації результатів дослідження та публікацій за його матеріалами.
Розділ 1 «Поняття та види вбивств за кримінальним правом України. Вбивство як типова юридична конструкція у кримінальному праві» складається з трьох підрозділів.
У підрозділі 1.1.«Основні підходи до визначення поняття «вбивства» в теорії кримінального права та за чинним КК України» дисертант досліджує основні доктринальні підходи до визначення поняття вбивства, а також аналізує законодавчу дефініцію вбивства, наведену у ч. 1 ст. 115 КК.
Не дивлячись на різноманітність визначень поняття вбивства у теорії кримінального права, автор намагається узагальнити їх, вказуючи на три основні підходи до розуміння змісту цього законодавчого терміну: прихильники першого підходу пов’язують вбивство лише з умисним заподіянням смерті іншій людині; друга група вчених визначає вбивство як протиправне 
(або передбачене кримінальним законом) винне (умисне або необережне) позбавлення життя іншої людини; автори, які дотримуються третього підходу, вважають, що при визначенні поняття вбивства треба зазначати його єдиний або основний безпосередній об’єкт – життя іншої людини, що дозволить відмежувати вбивство від інших злочинів, які мають наслідком смерть потерпілого.
Розглянувши аргументацію кожної групи науковців, дисертант доходить висновку про доцільність позначення терміном «вбивство» лише випадків умисного заподіяння смерті іншій людині. Водночас, автор вважає, що у дефініції вбивства необхідно вказувати на те, що злочин цього виду посягає саме на життя іншої людини, і спричиняє їй смерть.
Дисертант категорично заперечує проти визначення вбивства як «насильницького» діяння (див. позицію В.О. Навроцького). Насильство, – і це однозначно визнано у науковій літературі, – передбачає лише активний вплив на організм іншої людини. Тому використання ознаки «насильницьке» при описанні вбивства необґрунтовано звужує зміст цього злочину – відкидаючи можливість його вчинення шляхом бездіяльності.
На думку автора дисертації, вказівка у визначенні вбивства на такі його ознаки, як протиправність і винність, є зайвою, оскільки зазначені характеристики притаманні всім видам злочинів за КК України.
Запропоновано таке визначення поняття вбивства: вбивство – це умисне діяння, яке посягає на життя іншої людини і спричиняє їй смерть.
Вирішуючи у підрозділі 1.2. «Види вбивств за чинним КК України» питання про класифікацію вказаних злочинів, автор звертає увагу на підстави такої класифікації.
Розглянувши думки багатьох вчених з приводу виділення окремих різновидів вбивств, автор доходить висновку, що переважна більшість сучасних українських науковців, ґрунтуючись на працях дореволюційних російських вчених та вчених радянського періоду, визначає підставами для здійснення класифікації вбивств два критерії: форму вини та ступінь тяжкості. При цьому другий із вказаних критеріїв застосовується тільки відносно умисних вбивств.
Враховуючи той факт, що чинний кримінальний закон диференціює відповідальність за вбивство через необережність (у ч. 2 ст. 119 КК передбачено кваліфікований вид злочину – вбивство двох або більше осіб), дисертант вважає, що такий критерій класифікації, як ступінь тяжкості, має застосовуватись і до необережних вбивств.
На думку автора, видається доцільним здійснювати класифікацію вбивств, принаймні умисних, ще за однією підставою: місцем розташування норми, яка передбачає відповідний різновид злочину, в системі Особливої частини КК (зокрема, брати до уваги, чи міститься склад відповідного вбивства у розділі II Особливої частини КК – «Злочини проти життя та здоров’я особи», чи ні). 
За допомогою такого критерію, умисні вбивства пропонується поділити на дві групи: 1) умисні вбивства, передбачені у розділі II Особливої частини КК; 
2) умисні вбивства, передбачені в інших розділах. Дисертант вважає, що розподіл умисних вбивств на групи за місцем розташування в Особливій частині КК сприятиме правильній кваліфікації вчинених злочинів.
Проаналізувавши класифікації злочинів проти життя (вбивств) у кримінальному праві окремих зарубіжних держав, дисертант доходить висновку про те, що такі класифікації побудовані на специфічній базі їх національного законодавства, і можуть використовуватись в пізнавальних цілях – для вивчення позитивного досвіду кримінально-правової боротьби з посяганнями на життя людини в окремих країнах світу.
Підрозділ 1.3. «Вбивство як типова юридична конструкція в кримінальному праві» присвячений аналізу тих об’єктивних і суб’єктивних ознак, які притаманні всім вбивствам, передбаченим у кримінальному законодавстві України.
Автор вказує, що у теорії права юридичні конструкції розглядаються як засіб законодавчої техніки, що являють собою абстракцію, різновид нормативної моделі, покликаної надавати праву внутрішню форму, логічно завершений характер.
Дослідження змісту юридичної конструкції вбивства здійснюється в межах аналізу таких її складових, як об’єкт, об’єктивна сторона, суб’єкт, суб’єктивна сторона (це обумовлює виділення в межах підрозділу самостійних чотирьох частин).
При визначенні об’єкту вбивства автор дотримується концепції «об’єкт злочину – суспільні відносини», вважаючи її найбільш обґрунтованою. 
На думку дисертанта, визнання об’єктом злочину саме суспільних відносин допомагає усвідомити особливу соціальну сутність такого феномену, як злочин, встановити відмінність злочинів від інших проявів людської поведінки в цілому та правопорушень зокрема. Об’єктом вбивства як типової юридичної конструкції пропонується визнавати суспільні відносини, які склалися між індивідом – членом суспільства і державою, з приводу забезпечення безпеки життя людини від злочинних посягань.
Дисертант підтримує поділ об’єктів злочинів на такі їх види: родовий, видовий та безпосередній. При цьому про родовий і видовий об’єкт можна вести мову тільки як про об’єкти групи злочинів; при аналізі конкретного складу злочину можна говорити тільки про його безпосередній об’єкт.
Об’єктивна сторона вбивства як типової юридичної конструкції, як і конструкції будь-якого матеріального складу, передбачає обов’язкову наявність трьох складових: 1) суспільно небезпечного діяння; 2) суспільно небезпечних наслідків у вигляді фізіологічної смерті іншої особи; 3) причинного зв’язку між суспільно небезпечним діянням та суспільно небезпечними наслідками.
Розглянувши думки багатьох науковців та дослідивши приклади з судової практики, дисертант доходить висновку, що діяння по позбавленню життя іншої людини може виконуватися суб’єктом як безпосередньо, так і опосередковано – з використанням неосудних осіб та осіб, що не досягли віку кримінальної відповідальності; шляхом дії або бездіяльності.
При встановлені причинного зв’язку в справах про вбивство, автор пропонує виходити з вимог теорії необхідного спричинення. Отже, причинний зв’язок має місце, якщо злочинний результат – смерть потерпілого – 
є закономірним наслідком, усвідомленим і вольовим результатом злочинної поведінки винної особи. Причинний зв’язок встановлюється не тільки між смертю і не тільки з безпосередніми рухами тіла винного, а й з діями різних механізмів, стихійних сил природи, тварин тощо, які були використані особою для заподіяння смерті іншій особі.
Розглянувши питання про суб’єкт вбивства, автор вважає цілком обґрунтованою позицію законодавця щодо встановлення зниженого віку кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ст. 115-117 КК.
Дисертант стверджує, що в України існує потреба у законодавчому закріпленні положення про вікову неосудність. Зразком для нашого законодавця може бути зміст ч. 3 ст. 20 КК РФ, яка передбачає можливість звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка досягла віку 14 (16) років, якщо вона має відставання у психічному розвитку, не пов’язане з розладом психіки, що вплинуло на здатність підлітка в повній мірі усвідомлювати фактичний бік та суспільну небезпечність своїх дій (бездіяльності) або керувати ними.
Автор вказує, що осудною може бути визнана людина як психічно здорова, так i психічно неповноцінна, але за умови, що розлади психіки не досягли такого ступеня й характеру, котрі охоплюються медичним критерієм неосудності. Проведене дисертантом дослідження свідчить про те, що на практиці визнання особи, яка вчинила умисне вбивство з корисливих мотивів, обмежено осудною зустрічається досить часто. Так зі всієї кількості справ даної категорії, вивчених автором, 18% засуджених були визнані обмежено осудними.
В межах дослідження суб’єктивної сторони вбивства, автор, судячи з найменування статей 115 – 118 КК та їх конкретного кримінально-правового змісту, визначає, що злочини, передбачені вказаними нормами можуть бути вчинені лише умисно. Зміст умислу у цих складах включає: 1) усвідомлення особою суспільно-небезпечного характеру свого діяння (перша складова інтелектуального компонента); 2) передбачення суспільно-небезпечних наслідків вчиненого діяння (друга складова інтелектуального компонента) та 3) бажання настання таких наслідків або свідоме припускання їх настання – (вольова ознака).
На думку дисертанта, посягання на життя за відсутності усвідомлення специфічних ознак потерпілого у тих складах, у яких цей потерпілий 
виступає в якості обов’язкової складової (тим більше – в якості кваліфікуючої ознаки), свідчить про те, що винна особа не усвідомлює суспільної 
небезпеки своєї поведінки. Отже, помилка щодо віку або статусу потерпілого виключає відповідальність за п.п. 2, 3, 8 ч. 2 ст. 115 КК, незалежно від того, 
чи була така помилка добросовісною, чи ні. Кваліфікація подібних випадків, 
за наявності необхідних підстав, має здійснюватись за нормою, яка передбачає склад простого умисного вбивства без обтяжуючих обставин – тобто за 
ч. 1 ст. 115 КК.
Дослідивши питання про вплив помилки у потерпілому на кримінальну відповідальність особи, автор пропонує: дії винного, який вважав, що 
позбавляє життя особу, передбачену в якості «спеціального» потерпілого у п.п. 2, 3, 8 ч. 2 ст. 115 КК, а фактично заподіяв смерть людині, яка 
такими ознаками не наділена, кваліфікувати лише як закінчений замах на умисне вбивство з обтяжуючими обставинами (тобто, з урахуванням спрямованості наміру).
Розділ 2 «Особливості умисного вбивства з корисливих мотивів як окремого різновиду умисного вбивства при обтяжуючих обставинах» складається з двох підрозділів.
У підрозділі 2.1. «Зміст специфічних ознак умисного вбивства з корисливих мотивів» автор встановлює, що специфічний кримінально-правовий зміст умисного вбивства з корисливих мотивів, утворюють ознаки, які характеризують: а) безпосередній об’єкт посягання; б) конкретний зміст вини; в) мотив вчинення злочину. Специфічний характер умисного вбивства з корисливих мотивів відбивається і на ознаках, які визначають особу винного – проте, в останньому випадку мова йде не про кримінально-правові ознаки суб’єкта як елемента складу злочину, а скоріше – про кримінологічну характеристику злочинця, який вчиняє даний різновид умисного вбивства.
Досліджуючи об’єкт умисного вбивства з корисливих мотивів, дисертант вбачає помилку багатьох визначень об’єкта вбивства в тому, що у них не розрізняється об’єкт вбивства як типової юридичної конструкції й об’єкт вбивства як юридичної конструкції окремого різновиду вбивства. Необхідність такого розмежування випливає з існування таких двох самостійних кримінально-правових явищ, як криміналізація суспільно небезпечного діяння та диференціація кримінальної відповідальності.
На думку автора, єдиний безпосередній об’єкт такого різновиду вбивств, як умисне вбивство з корисливих мотивів, співпадає за змістом з об’єктом вбивства як типової юридичної конструкції. Водночас, правовідносини, які забезпечують недоторканність права власності, пропонується розглядати як факультативний об’єкт кримінально-правової охорони в нормі, передбаченій п. 6 ч. 2 ст. 115 КК.
При визначенні специфіки суб’єктивної сторони умисного вбивства з корисливих мотивів, дисертант доходить висновку про можливість вчинення цього злочину як з прямим, так і з непрямим (евентуальним) умислом. Конкретний зміст умислу при вчиненні злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, включає: 1) усвідомлення суб’єктом фактичної сторони і суспільної небезпеки посягання на життя іншої людини; 2) передбачення, що таке діяння може призвести до наслідку у вигляді біологічної смерті цієї людини; 3) бажання реалізувати корисливі спонукання – зокрема, збагатитись за рахунок вчинення злочину або уникнути майнових витрат; 4) бажання настання наслідку у вигляді біологічної смерті потерпілого або свідоме припущення такого наслідку.
Розглядаючи різні наукові визначення корисливого мотиву, а також підходи правозастосовчої практики до кваліфікації окремих кримінально-правових ситуацій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, автор встановив, що останнім часом тлумачення корисливості при вчинені вбивства є надто широким. Так, аналіз чинної постанови Пленуму ВСУ дозволив автору прослідкувати тенденцію: вбивство з наміром використання органів потерпілого для трансплантації собі або близьким – але не для продажу; вбивство з метою вчинити угон транспортного засобу – але не з метою звернення цього засобу на власну користь чи користь третіх осіб; вбивство з метою заволодіння зброєю, наприклад, для створення банди – але не з наміром продати цю зброю; вбивство з метою заволодіння наркотичними засобами для власного використання тощо, правозастосовча практика, з урахуванням роз’яснень вищої судової інстанції, кваліфікує за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК. Дисертант вважає такий підхід невірним, і заперечує можливість настільки широкого розуміння корисливості. Умисне вбивство людини у вказаних ситуаціях пропонується оцінювати за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК – як вчинене з метою полегшити інший злочин.
Враховуючи надто широкий «діапазон» розуміння корисливого мотиву у наукових працях та правозастосовчій практиці, автор вважає доцільним дати визначення цього поняття на нормативному рівні. У зв’язку з цим, пропонується доповнити ст. 115 КК приміткою наступного змісту: «У п. 6 ч. 2 статті 115 
під корисливим мотивом умисного вбивства визнаються спонукання особи протиправним шляхом заволодіти чужим майном або майновими правами, уникнути матеріальних витрат чи обов’язків, а також незаконно отримати інші вигоди матеріального характеру для себе або для інших осіб».
На підставі дослідження дається «кримінологічний портрет» суб’єкта умисного вбивства з корисливих мотивів: це здебільшого чоловік у віці 
21-35 років, із середньою освітою. Працездатний, але не працює й не навчається. Негативно характеризується за місцем проживання. Злочин вчиняє, як правило, у стані алкогольного сп’яніння, у вечірній та нічний час. 
Має антисуспільну орієнтацію, дефекти моральної і правової свідомості. 
Йому притаманне бажання отримати користь та незаконне збагачення 
будь-якою ціною, в тому числі за рахунок вчинення найтяжчого злочину проти життя людини – умисного вбивства.
У підрозділі 2.2. «Співвідношення умисного вбивства з корисливих мотивів з іншими злочинами» розглянуте співвідношення умисного вбивства, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК з іншими різновидами умисного вбивства при обтяжуючих обставинах; з злочинами, юридичні склади яких передбачають конструкцію «посягання на життя»; з злочинами, юридичні склади яких передбачають наслідок у вигляді смерті людини; з так званими складеними злочинами.
Враховуючи той факт, що специфічний зміст видової ознаки, передбаченої п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, визначає, насамперед, особливості суб’єктивної сторони умисного вбивства з корисливих мотивів, дисертант вказує, що у кваліфікації 
п. 6 може поєднуватись з усіма пунктами ч. 2 ст. 115 КК, що характеризують ті елементи юридичного складу злочину, які відносяться до об’єкту, об’єктивної сторони чи суб’єкта злочину.
Розглянувши співвідношення умисного вбивства з корисливих мотивів 
з іншими різновидами вбивств, які характеризуються спеціальним мотивом чи метою вчинення, дисертант доходить висновку, що пошук при кваліфікації «основного» або «переважного» мотиву, призводить до того, що оцінка вчиненого є неповною, не відображає всіх фактичних обставин справи. 
На думку автора, поведінку особу можуть визначити декілька мотивів одночасно.
Дослідивши зміст хуліганських мотивів, та встановивши їх специфічні ознаки, а саме: раптовість їх виникнення, формування та скороминучість дії; їх мізерність (явна малозначність приводу або неспіврозмірність з вчиненим діянням; відносна «легковажність» мотивації; публічність, явність їх виявлення, автор вважає, що умисне вбивство однієї особи не може бути вчинено одночасно з корисливих та хуліганських мотивів.
Дисертант вказує, що при вчиненні умисного вбивства з метою полегшити корисливий злочин, дії винної особи підлягають кваліфікації за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, який в цій частині є своєрідною спеціальною по відношенню до п. 9 ч. 2 ст. 115 КК нормою, оскільки передбачає зв'язок умисного вбивства саме з корисливим злочином. У разі, коли умисне вбивство було вчинено після скоєння будь-якого корисливого злочину з метою його приховання, дії винного, на думку автора, не дають підстав для кваліфікації цього вбивства за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК. У випадках, коли умисел на вбивство потерпілого виник вже після заволодіння його майном, і супроводжується іншими – некорисливими – прагненнями, вчинене слід кваліфікувати за сукупністю п. 9 ч. 2 ст. 115 КК і статтею, 
яка передбачає відповідальність за корисливий злочин. При цьому, на рівні складу останнього злочину, вбивство відображатись не може. Отже, одночасна кваліфікація умисного вбивства однієї особи за п.п. 6 та 9 ч. 2 ст. 115 КК, 
як вважає автор, можлива лише тоді, коли існує реальна сукупність обтяжуючих обставин, про які йдеться у цих пунктах.
На думку дисертанта, умисне вбивство, вчинене на замовлення, і умисне вбивство з корисливих мотивів – це різні за своїм змістом кваліфікуючі ознаки умисного вбивства, які мають суттєві відмінності, досліджені у роботі.
Питання про кваліфікацію дій співучасників вбивства на замовлення, коли один з них діє з корисливих спонукань, дисертант пропонує вирішувати з огляду на зміст ст. 29 КК, Розглянувши положення ч. 3 ст. 29 КК, автор доходить висновку, що термінологічний зворот «ознаки, які характеризують особу окремого співучасника» стосується лише ознак суб’єкта злочину. 
Дисертант вважає, що підхід відносно кваліфікації дій суб’єктів в однотипних ситуаціях має бути однаковий. Враховуючи позицію Пленуму 
ВСУ щодо оцінки дій замовника умисного вбивства, який сплачує 
майнову винагороду, доводиться, що кваліфікація дій виконавця умисного вбивства на замовлення у тих випадках, коли замовник діє з корисливих мотивів, повинна залежати від усвідомлення виконавцем вказаної обставини. 
У зв’язку з цим пропонується доповнити абз. 6 п. 15 постанови Пленуму ВСУ від 7 лютого 2003 р. №2 наступним роз’ясненням: «Дії виконавця злочину також підлягають кваліфікації за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, якщо він усвідомлює (знає або передбачає) ту обставину, що замовник вбивства діє з корисливих спонукань».
На переконання автора, кваліфікація умисного вбивства однієї особи, зокрема – спеціального потерпілого, одночасно за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК і нормою, яка встановлює відповідальність за посягання на життя такого потерпілого 
у зв’язку з його службовою, професійною чи громадською діяльністю, є неможливою. Кваліфікація має здійснюватись за спеціальними нормами 
(ст. ст.112, 348, 379, 400, 443 КК), навіть у разі, якщо корисливий мотив поєднувався у свідомості суб’єкта з мотивом невдоволення правомірною діяльністю потерпілого чи мотивом помсти за таку діяльність, і вплинув 
на формування наміру вчинити умисне вбивство. У зв’язку з цим, 
пропонується виключити останнє речення абз. 5 п. 12 постанови Пленуму ВСУ від 7 лютого 2003 р. №2.
У разі кваліфікації умисного вбивства з корисливих мотивів за сукупністю з іншим злочином, неприпустимим при кваліфікації цього злочину є інкримінування винному кваліфікуючої ознаки «смерть потерпілого», «загибель людей», «тяжкі наслідки», «особливо тяжкі наслідки» тощо, якщо йдеться про умисне вбивство однієї і тієї ж особи. Кваліфікація має здійснюватись з урахуванням конкретних обставин справи за відповідною частиною статті КК, яка інкримінується винному, за сукупністю з п. 6 ч. 2 ст. 115 КК.
Проаналізувавши підходи, які сформувалися останнім часом і застосовуються при кваліфікації нападів, вчинених бандою, злочинів, вчинених учасниками злочинних організацій, посягань в процесі хуліганських дій, 
автор вважає, що практика почала відходити від традиційного розуміння складеного злочину і фактично позбавила змісту це поняття. У зв’язку з цим, вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів, наприклад в межах нападу, вчиненого бандою, кваліфікується за сукупністю злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 та ст. 257 КК.
Розділ 3 «Покарання за вбивство з корисливих мотивів» складається 
з двох підрозділів, у яких досліджуються особливості санкції ч. 2 ст. 115 КК, 
її співвідношення з іншими санкціями окремих статей в Особливій частині КК, 
а також розглядаються деякі питання призначення покарання за умисне вбивство з корисливих мотивів.
Визначення конкретного змісту санкції у ч. 2 ст. 115 КК дисертант поєднує з аналізом санкцій інших кримінально-правових норм. Із проведених автором розрахунків випливає, що ступінь зростання караності тих злочинів, у яких наявність корисливого мотиву передбачена у диспозиції відповідної норми як обтяжуюча обставина (кваліфікуюча ознака) є дуже різним залежно від виду злочину. Так, найбільший розмір показника ступеня зміни тяжкості покарання за кваліфікований склад стосується такого виду злочину, як завідомо 
незаконне затримання або незаконний привід (ч. 1 ст. 371 КК) – для цього посягання наявність корисливого мотиву є підставою для збільшення покарання у 7,5 разів. Один з найнижчих показників зростання караності як раз і стосується умисного вбивства – він становить 1,14. Незначний ступінь зростання покарання за умисне вбивство з обтяжуючими обставинами порівняно з іншими видами злочинів, може виступати аргументом на користь підвищення максимальної межі покарання у виді позбавлення волі на певний строк у санкції ч. 2 ст. 115 КК.
Враховуючи ці розрахунки, а також позиції відомих науковців та позитивний досвід окремих зарубіжних країнах (перш за все – колишніх республік СРСР), пропонується змінити максимальну межу покарання у виді позбавлення волі на певний строк у санкції ч. 2 ст. 115 КК, піднявши її до 
20 років (з внесенням відповідних змін і до норм Загальної частини КК).
Дослідивши приклади з судової практики, дисертант стверджує, що кваліфікація вчиненого за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК не обов’язково вказує на наявність у винного корисливого мотиву. У зв’язку з цим пропонується відмовитись від обов’язкового характеру конфіскації майна як додаткового покарання у санкції ч. 2 ст. 115 КК.
Отже, санкцію ч. 2 ст. 115 КК автор пропонує викласти в такій редакції: «карається позбавленням волі на строк від десяти до двадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті, або без такої конфіскації».
У висновках дисертації наведено основні теоретичні положення, отримані в результаті здійснення кримінально-правової характеристики об’єктивних і суб’єктивних ознак складу злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, встановлення особливостей кваліфікації умисних вбивств з корисливих мотивів та аналізу санкції відповідної норми. Також сформульовані конкретні рекомендації щодо вдосконалення кримінального законодавства України. Зокрема, зроблені наступні пропозиції:
1. Викласти ч. 1 ст. 115 КК у наступній редакції: «Вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене умисно, - …».
2. Доповнити розділ ІІ Особливої частини КК України нормою, яка передбачала би новий привілейований склад умисного вбивства, яку можна викласти в такій редакції: «Умисне позбавлення життя хворої людини з метою полегшення її страждань – евтаназія...»
3. Доповнити ст. 115 КК приміткою наступного змісту: «У п. 6 ч. 2 статті 115 під корисливим мотивом умисного вбивства визнаються спонукання особи протиправним шляхом заволодіти чужим майном або майновими правами, уникнути матеріальних витрат чи обов’язків, а також незаконно отримати інші вигоди матеріального характеру для себе або для інших осіб».
4. Доповнити ч. 2 ст. 115 КК новою кваліфікуючою ознакою – вчинення умисного вбивства з метою подальшого використання органів чи тканин людини.
5. Змінити максимальну межу покарання у виді позбавлення волі на певний строк у санкції ч. 2 ст. 115 КК, піднявши її до 20 років (з внесенням відповідних змін і до норм Загальної частини КК).
6. Запропоновано на вибір: 1) доповнити ч. 4 ст. 68 КК наступним реченням: «Імперативне положення про призначення покарання в межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не поширюється повною мірою на випадки призначення покарання співучасникам злочину. Зокрема, суд не повинен призначати співучаснику злочину передбачене як обов’язкове в санкції статті додаткове покарання у виді конфіскації майна, якщо така особа діяла не з корисливих спонукань» або 2) санкції всіх норм Особливої частини КК, 
які встановлюють як додаткове покарання конфіскацію майна, викласти таким чином, щоб вказане покарання носило факультативний характер.
7. Доповнити ст. 68 КК положенням про те, що у випадку вчинення незакінченого злочину особі не може бути призначене покарання у виді довічного позбавлення волі. Положенням аналогічного змісту має бути доповнена ст. 691 КК, яка встановлює правила призначення покарання за злочин, вчинений за наявності декількох пом’якшуючих обставин.
8. Запропоновано зміни і доповнення до постанови Пленуму ВСУ від 
7 лютого 2003 р. №2, що пов’язані з особливостями кваліфікації умисного вбивства з корисливих мотивів (зміст конкретних пропозицій відтворюється у тексті дисертації).

СПИСОК ОПУБЛІКОВАНИХ АВТОРАМ ПРАЦЬ
ЗА ТЕМОЮ ДИСЕРТАЦІЇ
1. Бережний С.Д. Вбивство в кримінальному праві України за Руською Правдою і Литовським Статутом / С.Д. Бережний // Вісник прокуратури. – 2007. – № 5 (71). – С. 108 – 114. 
2. Бережний С.Д. Умисні вбивства на замовлення / С.Д. Бережний // Право України. – 2007. – № 11. – С. 100 – 105.
3. Бережний С.Д. Розмежування вбивства з корисливих мотивів із суміжними злочинами / С.Д. Бережний // Судова апеляція № 3 (12). – 2008. – С. 22 – 29.
4. Бережний С.Д. Відповідальність за вбивство з корисливих мотивів / С.Д. Бережний // Вісник Верховного Суду України. – 2008. – № 11 (99). – С. 44 – 48. 
5. Бережний С.Д. Особливості санкції ч.2 ст.115 КК та її співвідношення з іншими санкціями окремих статей в особливій частині КК України / С.Д. Бережний // Право України. – 2009. – №6. – С.133 – 138.
6. Бережний С.Д. Відповідальність за умисне вбивство двох або більше осіб / С.Д. Бережний // Актуальні проблеми юридичної науки : збірник тез міжнародної наукової конференції «Шості осінні юридичні читання» (м. Хмельницький, 26-27 жовтня 2007 р.) [ у 3-х частинах ]. – Хмельницький: Видавництво Хмельницького університету управління та права, 2007. – Частина третя: «Кримінальне право. Кримінологія. Кримінальний процес. Криміналістика». – 2007. – С.112-114.
7. Бережний С.Д. Життя як об’єкт кримінально-правової охорони / С.Д. Бережний // Проблеми теорії та практики реалізації правоохоронних функцій в охороні державного кордону : матеріали всеукраїнської науково – практичної конференції (м. Хмельницький, 22-23 листопада 2007р.) – Хмельницький: Видавництво Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького, 2007. – С.137 – 138.
8. Бережний С.Д. Суспільно-небезпечна дія як ознака об’єктивної сторони вбивства з корисливих мотивів / С.Д. Бережний // Освітньо-наукове забезпечення діяльності правоохоронних органів України : Всеукраїнська науково-практична конференція (м. Хмельницький, 14 листопада 2008 р.) (Державна прикордонна служба України, Національна академія Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького). – Хмельницький: НАДПСУ, 2008. – С. 7 – 8. [Серія: Юридичні науки].
АНОТАЦІЯ
Бережний С.Д. Відповідальність за умисне вбивство з корисливих мотивів за кримінальним законодавством України. – Рукопис.
Дисертація на здобуття наукового ступеня кандидата юридичних наук за спеціальністю 12.00.08 – кримінальне право та кримінологія; кримінально-виконавче право. – Київський національний університет імені Тараса Шевченка, Київ, 2009.
Дисертація є першим комплексним монографічним дослідженням проблем кримінальної відповідальності за умисне вбивство з корисливих мотивів за чинним КК України. Досліджується специфічний кримінально – правовий зміст умисного вбивства, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, його співвідношення з іншими злочинами. Визначаються основні тенденції призначення покарання за умисне вбивство з корисливих мотивів.
Вироблено пропозиції щодо вдосконалення кримінального законодавства України та практики його застосування.
Ключові слова: кримінальна відповідальність, вбивство, умисне вбивство при обтяжуючих обставинах, умисне вбивство з корисливих мотивів.

АННОТАЦИЯ
Бережной С.Д. Ответственность за умышленное убийство из корыстных побуждений по уголовному законодательству Украины. Рукопись. 
Диссертация на соискание ученой степени кандидата юридических наук по специальности 12.00.08 – уголовное право и криминология; уголовно-исполнительное право. – Киевский национальный университет имени Тараса Шевченко, Киев, 2009.
Диссертация является первым в Украине со времен независимости комплексным исследованием проблем уголовной ответственности за умышленные убийства из корыстных побуждений. Рассматриваются 
основные подходы к определению понятия убийства в теории уголовного 
права, а также – к проведению классификации составов, которые предусматривают ответственность за совершение убийства. Предлагается авторское определение убийства и дополнительный критерий классификации норм об убийствах – по месту расположения соответствующей нормы в системе Особенной части УК.
Доказывается, что специфическое уголовно-правовое содержание умышленного убийства из корыстных побуждений составляют признаки, которые характеризуют: а) непосредственный объект посягательства; 
б) конкретное содержание вины; в) мотив совершения преступления. Единым непосредственным объектом умышленного убийства из корыстных побуждений следует считать общественные отношения, которые сложились между индивидом – членом общества и государством, по поводу обеспечения безопасности жизни человека от преступных посягательств. Правоотношения, которые обеспечивают неприкосновенность права собственности, предлагается рассматривать в качестве факультативного объекта уголовно-правовой охраны в норме, предусмотренной п. 6 ч. 2 ст. 115 УК. 
Отмечается, что убийство из корыстных побуждений может быть совершено как с прямым, так и с непрямым (эвентуальным) умыслом. Конкретное содержание вины при совершении убийства, предусмотренного 
п. 6 ч. 2 ст. 115 УК, включает: а) осознание субъектом фактической стороны и общественной опасности посягательства на жизнь другого человека; 
б) предвиденье того, что такое деяние может потянуть за собой последствия 
в виде биологической смерти человека; в) желания реализовать корыстные побуждения; г) желания наступления последствий в виде биологической 
смерти человека или сознательное допущение их наступления. Предлагается определение корыстного мотива как побуждения субъекта противоправным путем завладеть чужим имуществом или имущественными правами, избавится от материальных затрат или обязанностей, а также незаконно получить иные выгоды имущественного характера для себя или других лиц.
Рассматривается соотношение умышленного убийства из корыстных побуждений с другими преступлениями (другими разновидностями умышленных убийств при отягчающих обстоятельствах; с преступлениями, юридические составы которых предусматривают конструкцию «посягательство на жизнь»; с преступлениями, юридические составы которых предусматривают последствия в виде смерти человека; с так называемыми «составными» преступлениями).
Исследуются особенности санкции ч. 2 ст. 115 УК, а также рассматриваются отдельные вопросы назначения наказания за умышленные убийства из корыстных побуждений. Определение конкретного содержания санкции ч. 2 ст. 115 УК проводится параллельно с анализом санкций 
других уголовно-правовых норм. Подсчитывается степень изменения 
тяжести наказания в нормах, которые предусматривают наличие корыстного мотива в качестве отягчающего вину обстоятельства (квалифицированных составов), по сравнению с основными составами соответствующих преступлений. 
В результате проведенного исследования формулируются теоретические выводы и предложения по усовершенствованию уголовного законодательства Украины и практики его применения.
Ключевые слова: уголовная ответственность, убийство, умышленное убийство при отягчающих обстоятельствах, убийство из корыстных побуждений.

SUMMARY
Berejniy C.D. Criminal responsibility for intended murder by greed. – Manuscript.
Dissertation for obtaining a scientific degree of candidate of Law Sciences in specialization 12.00.08 – Criminal Law and Criminology; Criminal Executive Law. –National Taras Shevchenco University of Kyiv. – Kyiv, 2009.
Thesis is the first integrated monographic study of the problems of intended murder by greed according to the current Criminal Code of Ukraine. It examines specific criminal-legal content of intended murder, stipulated by 9 item part 2 of article 115 of Criminal Code of Ukraine, and its co-relation with other crimes. Presents main trends in penalty fixation for intended murder by greed. Suggestions concerning improvement criminal legislation of Ukraine and practice of its application have developed.
Key words: criminal responsibility, murder, intended murder under aggravated circumstances, murder by greed.

Підписано до друку 05.10.2009 р. Формат 60х80/16.
Умов. друк. арк. 1.0. Тираж 100 прим. Зам. № 3 ОД.
Видавництво Національної академії ДПСУ