НАЦІОНАЛЬНИЙ НАУКОВИЙ ЦЕНТР
“ІНСТИТУТ АГРАРНОЇ ЕКОНОМІКИ”
УКРАЇНСЬКОЇ АКАДЕМІЇ АГРАРНИХ НАУК
СИНЧАК Віктор Петрович
УДК 336.221.4
СИСТЕМА ОПОДАТКУВАННЯ
У СІЛЬСЬКОМУ ГОСПОДАРСТВІ УКРАЇНИ:
ТЕОРІЯ, МЕТОДОЛОГІЯ ТА ПРАКТИКА
08.00.08. – гроші, фінанси і кредит
АВТОРЕФЕРАТ
дисертації на здобуття наукового ступеня
доктора економічних наук
Київ – 2009

Дисертацією є рукопис.

Робота виконана в Національному науковому центрі “Інститут аграрної економіки” Української академії аграрних наук.

Науковий консультант:	доктор економічних наук, професор, академік УААН
Дем’яненко Микола Якович,
Національний науковий центр “Інститут аграрної економіки” Української академії аграрних наук,
заступник директора з наукової роботи.	

Офіційні опоненти:	доктор економічних наук, професор 
Андрущенко Володимир Леонідович
Національний університет Державної податкової 
служби України,
професор кафедри податків і оподаткування;

доктор економічних наук, професор,
член–кореспондент УААН
Лайко Петро Афанасійович 
Національний університет біоресурсів і природокористування України Кабінету Міністрів України, професор кафедри податкової та страхової справи;

доктор економічних наук, доцент
Мельник Віктор Миколайович
Науково-дослідний фінансовий інститут Державної навчально-наукової установи “Академія фінансового управління” Міністерства фінансів України, заступник директора з наукової роботи.
	
Захист відбудеться “08” липня 2009 р. о 13 годині на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 26.350.02 у Національному науковому центрі “Інститут аграрної економіки” УААН за адресою: 03680, м. Київ, МСП, вул. Героїв Оборони, 10, конференц-зал, 3 поверх, к. 317.
З дисертацією можна ознайомитися у бібліотеці Національного наукового центру “Інститут аграрної економіки” УААН за адресою: 03680, м. Київ, МСП, вул. Героїв Оборони, 10, к. 212.

Автореферат розісланий “04” червня 2009 року.

Вчений секретар
спеціалізованої вченої ради,
кандидат економічних наук								Н. Л. Жук

ЗАГАЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА РОБОТИ

Актуальність теми. В умовах економічних перетворень, що відбуваються в аграрному секторі економіки на початку XXI століття, важливою складовою цих процесів є система оподаткування. Її розвиток відбувався з часу виникнення податків, які формувались, змінювались та переходили від простих до більш досконалих форм. Пошуки шляхів їхнього удосконалення сприяли появі теоретичних ідей з обґрунтування доцільності їх сплати, рівномірного розподілу податкового тягаря, встановлення соціальної справедливості в оподаткуванні та вказували на зародження наукового осмислення таких підходів, що на ранніх етапах оподаткування відображались у памфлетах і працях меркантилістів та фізіократів.
Під впливом об’єктивних процесів, пов’язаних із необхідністю створення системи оподаткування, уже наприкінці XVIII ст. та в наступні XIX-XX ст. з’являються досконаліші концепції, зосереджені на податкових принципах, праві держави на одержання податку від розподілу земельної ренти, дотриманні оптимуму між прямими й непрямими податками, створенні сприятливих податкових умов сільгоспвиробникам для ведення господарства, величині податкових ставок та застосуванні прогресивної шкали з різним ступенем прогресії в оподаткуванні доходів фізичних осіб, недоцільності запровадження податків на окремі види сільськогосподарських культур, оподаткуванні витрат податкоплатників, врівноваженні заощаджень та інвестицій за допомогою податкових інструментів тощо. Порушені питання досліджувались у працях А. Сміта, Д. Рікардо, Дж. С. Мілля, А. Вагнера, К. Вікселля, Е. Ліндаля, А. Маршалла, Дж. Кейнса, П. Самуельсона, Б. Селігмена, Е. Хансена, А. Ісаєва, І. Тарасова, І. Янжула та ін.
Подальші теоретизування представників наукових напрямів дозволили встановити специфічні особливості в оподаткуванні сільськогосподарських товаровиробників, а отже – сформувати уявлення про окрему підсистему – систему оподаткування у сільському господарстві, окремі аспекти якої досліджуються у працях українських учених: В. Андрущенка, О. Василика, Т. Єфименко, Ю. Іванова, О. Кириленко, А. Крисоватого, В. Мельника, П. Мельника, А. Соколовської, В. Суторміної, Л. Тарангул, В. Федосова, С. Юрія. Вагомий внесок у розробку її теоретико-прикладних засад зробили відомі корифеї вітчизняної аграрної науки, особливо В. Борисова, П. Гайдуцький, М. Дем’яненко, Д. Дема, П. Лайко, П. Саблук, Л. Тулуш та ін. Завдяки ідеям економістів аграрників вдалось змінити уявлення про систему оподаткування в сільському господарстві та виокремити нові напрями в її дослідженні.
Однак, незважаючи на значну кількість праць з цієї проблематики, більшість авторів зосереджують свою увагу на окремому переліку питань, що стосується фіскальних і регулювальних аспектів податків або дослідження загальнодержавної системи оподаткування. За невеликим винятком, майже немає робіт, присвячених системі оподаткування у сільському господарстві України. Усе це не сприяє науковому пізнанню і сприйняттю особливої підсистеми, яка є не предметом гіпотетичної уяви, а закономірністю прагматичної цінності й потребує нового осмислення та визнання.
Об’єктивна необхідність теоретичного обґрунтування й поглиблення досліджень системи оподаткування у сільському господарстві України та розробки напрямів її удосконалення зумовили тему і структуру дисертації.
Зв’язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Тема дисертаційної роботи виконана як складова наукової проблематики ННЦ “Інституту аграрної економіки” УААН. Наукові результати, основні теоретичні положення та висновки знайшли своє відображення у темах дослідження: “Розробити теоретичні та методологічні засади управління фінансово-кредитними і податковими відносинами в АПК” (номер державної реєстрації 0106U006639), у межах цієї теми обґрунтовано теоретико-методологічні засади системи оподаткування у сільському господарстві України; “Формування системи та механізмів фінансово-кредитного забезпечення сільськогосподарських товаровиробників у ринкових умовах” (номер державної реєстрації 0102U000266), у складі якої здійснено оцінку функціонування системи оподаткування в сільському господарстві, визначено шляхи та напрями її удосконалення.
Метою дослідження є обґрунтування теоретико-методологічних засад системи оподаткування у сільському господарстві України з проведенням оцінки її складових, пізнання особливостей і закономірностей розвитку на етапах свого становлення та визначення напрямів удосконалення в контексті ринкових перетворень, властивих економічній системі держави.
Для досягнення означеної мети поставлено такі основні завдання:
–	поглибити теоретичну сутність натурального податку у системі оподаткування в сільському господарстві;
–	обґрунтувати методичну доцільність розмежування дефініцій “податок” і “податковий збір” у системі оподаткування;
–	систематизувати основні принципи оподаткування та виробити науковий підхід до їх класифікації;
–	розкрити суть і зміст системи оподаткування у сільському господарстві;
–	провести моніторинг еволюції наукової думки в оподаткуванні сільського господарства;
–	оцінити зворотній вплив податкових ставок на податкоплатників у контексті економіки пропозиції та теорії раціональних очікувань;
–	переглянути традиційні підходи до розуміння сутності податкової культури і запропонувати її авторське визначення та розкрити його зміст;
–	довести об’єктивність виникнення системи оподаткування у сільському господарстві України;
–	визначити особливості та основні тенденції становлення податку на додану вартість у системі оподаткування в сільському господарстві;
–	здійснити аналіз оподаткування сільгоспвиробників у контексті фіксованого сільськогосподарського податку (ФСП);
–	розкрити суть і зміст бюджетного відшкодування й механізм зарахування ПДВ у рахунок зменшення податкових зобов’язань та розробити методику розподілу податкового кредиту в умовах спеціального режиму оподаткування;
–	дати оцінку спрощеній системі оподаткування та обґрунтувати доцільність її функціонування у сільському господарстві на перспективу;
–	виявити методологічні проблеми у формуванні принципів побудови системи оподаткування та здійснити їх наукову систематизацію;
–	визначити напрями удосконалення основних складових системи оподаткування у сільському господарстві;
–	обґрунтувати методичні підходи до встановлення податкових критеріїв для сільгоспвиробників та запропонувати модель функціонування альтернативної системи оподаткування у сільському господарстві;
–	розробити Концепцію розвитку системи оподаткування у сільському господарстві.
Об’єктом дослідження є система оподаткування у сільському господарстві України.
Предметом дослідження є процеси, тенденції і закономірності формування й функціонування системи оподаткування у сільському господарстві та її складових.
Методи дослідження. Пізнанню об’єкта дисертаційного дослідження сприяв системний метод, застосування якого дозволило проаналізувати оподаткування в сільському господарстві у взаємозв’язку всіх його елементів та взаємодії з розвитком економічної і соціальної систем суспільства. Суть і зміст системи оподаткування, принципів її побудови й обґрунтування основних понять здійснено на основі поєднання методів аналізу і синтезу та наукової абстракції. Для розкриття етапів становлення системи оподаткування у сільському господарстві застосовувались діалектичний, логічний та історичний методи. Обґрунтування розподілу непрямого податку та залежності величини доходів від норми оподаткування здійснено за допомогою графічного методу. Метод порівняльного аналізу використано для зіставлення нарахованих і сплачених податків сільськогосподарськими підприємствами, метод типологічного групування та метод анкетного спостереження – відповідно для визначення тенденцій у кількості податкоплатників при змінах податкового законодавства і проведення оцінки системи оподаткування. При опрацюванні науково-літературних, законодавчих, нормативно-правових актів і практики оподаткування окремих сільгоспвиробників застосовано методи монографічного опису та економіко-статистичних рівнянь залежностей для виявлення, оцінки і визначення впливу чинникових ознак на нарахування ПДВ із розрахунку на одного сільгоспвиробника в умовах спеціального режиму оподаткування.
Наукова новизна одержаних результатів полягає в обґрунтуванні теоретико-методологічних засад системи оподаткування у сільському господарстві України, оцінці її складових та розробці шляхів і напрямів їхнього удосконалення, у процесі чого:
вперше:
–	розкрито суть і зміст системи оподаткування у сільському господарстві як підсистеми загальнодержавної системи оподаткування, у якій з метою врахування особливостей цієї галузі законодавчо визначено сукупність податків і податкових зборів до бюджетів та державних цільових фондів, передбачених для обкладання сільськогосподарських товаровиробників, у побудові порядку обчислення й сплати яких реалізуються податкові принципи, що сприятиме впорядкуванню понятійного апарату, коректному трактуванню фінансових категорій і прийняттю управлінських рішень у сфері податкової політики;
–	обґрунтовано сутність і зміст податкової культури як досконалого володіння формами і методами достовірного обчислення та дотримання своєчасної сплати й зарахування податків і податкових зборів до відповідних бюджетів і державних цільових фондів платниками податків, працівниками податкової служби, іншими суб’єктами податкового процесу, що дозволяє виділити особливий вид культури та вивчити суміжні з нею проблеми;
–	розроблено Концепцію розвитку системи оподаткування у сільському господарстві України. Її реалізація дасть змогу поліпшити податковий клімат для сільськогосподарських товаровиробників і врахувати особливості розподілу фінансових ресурсів у галузі;
–	 обґрунтовано та запропоновано модель функціонування альтернативної системи оподаткування у сільському господарстві, яка слугуватиме інформованості платників, позитивно впливатиме на їх вибір розрахунків з державою й усуватиме невизначеність у сплаті податків до бюджетів;
удосконалено:
–	поняття натурального податку як платежу, який сплачується податкоплатниками або стягується уповноваженими державними органами виконавчої влади в будь-якій формі, крім грошової;
–	класифікаційні ознаки принципів оподаткування з відповідним поділом їх на дві групи: а) за пріоритетами реалізації податкової політики – фіскально-бюджетні, приватнопідприємницькі, конвергентні (бінарні); б)  залежно від побудови системи оподаткування – загальні, національні, особливі;
–	дефініцію альтернативної системи оподаткування, під якою слід розуміти сукупність окремих податків і зборів, сформованих на законодавчій основі, як альтернативу встановленим у загальнодержавній системі оподаткування, які можуть бути обраними для розрахунків із державою певними категоріями платників за умови відповідності критеріям, передбаченим Податковим кодексом України;
–	визначення спрощеної системи оподаткування, яку запропоновано розглядати як законодавчо встановлену сукупність окремих податків і зборів, що сплачуються за вибором суб’єкта малого підприємництва поряд із єдиним податком на умовах, передбачених Податковим кодексом України, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності;
–	теоретичні інтерпретації дефініцій податку і податкового збору з поділом їх на дві групи: 1) податки, що зараховуються до державного та місцевих бюджетів; 2) податкові збори, що перераховуються до централізованих цільових фондів;
–	методику розподілу податкового кредиту в податку на додану вартість залежно від напрямів реалізації сільськогосподарської продукції, продуктів її переробки та покупних товарів;
дістали подальший розвиток:
–	положення теорій економіки пропозиції та раціональних очікувань щодо неприпустимості спрощеного підходу, переважно фіскального, до підвищення податкових ставок;
–	узагальнені досягнення наукової думки в оподаткуванні, зорієнтованої на розподіл податкового тягаря, встановлення строків сплати, удосконалення оцінки земельних угідь, дотримання стабільності податків у період дії договору оренди землі з позиції їх актуальності для системи оподаткування у сільському господарстві України;
–	наукові підходи до систематизації чинних принципів побудови системи оподаткування в податковому законодавстві за ознакою їхньої важливості, як це характерно для максимумів класичної економічної школи;
–	обґрунтування процесу еволюції системи оподаткування у сільському господарстві на українських землях від часу виникнення перших форм оподаткування за Київської Русі і до сучасних видів податків початку XXI століття незалежної України, на цій основі запропонована періодизація її становлення з виокремленням дев’яти етапів;
–	теоретичні підходи до оподаткування сільськогосподарських підприємств єдиним податком, на їх підставі сформульовано основні передумови та наслідки запровадження фіксованого сільськогосподарського податку в сільському господарстві;
–	методичні підходи до обґрунтування назви ПДВ як податку з доданої вартості, поглиблено понятійний інструментарій у чинному законодавстві, чим розмежовано визначення “бюджетне відшкодування” та “зарахування ПДВ у рахунок зменшення заборгованості перед бюджетом”;
–	обґрунтування критерію віднесення суб’єктів господарювання до сільськогосподарських товаровиробників і запровадження річного перерахунку податків і податкових зборів відповідно до умов загальнодержавної системи оподаткування у разі його недотримання.
Практичне значення одержаних результатів. Основні результати дослідження поглиблюють теоретико-методологічну основу системи оподаткування у сільському господарстві та сприятимуть її подальшому удосконаленню з урахуванням розвитку галузі і зростаючих потреб централізованих та децентралізованих фондів фінансових ресурсів.
Результати дисертаційного дослідження використано Комітетом Верховної Ради України з питань податкової та митної політики в поправках до законопроекту № 3532 “Про місцеві податки та збори” (довідка № 04-27/566 від 29.04.2009 р.) та Кабінетом Міністрів України при підготовці постанови “Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України” від 4 березня 2004 року № 254 (довідка № 2146/0/2-04 від 09.04.2004 р.). Науково-методичні розробки автора рекомендовано застосовувати в практичній роботі державної податкової служби у Хмельницькій області (акт № 6164/15-220 від 19.05.2003 р.). Окремі висновки і пропозиції дисертаційної роботи прописано в рекомендаціях IX Міжнародного науково-практичного семінару “Проблеми розвитку зовнішньоекономічних зв’язків та залучення іноземних інвестицій: регіональний аспект”, проведеного Донецьким національним університетом у м. Донецьку – Слов’яногорську 29 січня – 2 лютого 2003 р. (довідка № 285/01-26/690 від 19.03.2003 р.). Результати наукового дослідження використовуються в навчальному процесі Хмельницького університету управління та права при викладанні навчальних дисциплін “Податкова система” та “Податковий менеджмент” (довідка № 549 від 23.06.2008 р.).
Особистий внесок здобувача полягає в обґрунтуванні теоретико-методологічних засад системи оподаткування у сільському господарстві України та визначенні основних напрямів її удосконалення. Наукові результати, висновки та рекомендації, які виносяться на захист, одержані автором самостійно і наведені в одноосібних публікаціях. Внесок здобувача в публікації, написані у співавторстві, визначено окремо в списку опублікованих праць.
Апробація результатів дисертації. Основні положення дисертаційного дослідження доповідались на наукових міжнародно-практичних конференціях і семінарах: ”Проблеми розвитку зовнішньоекономічних зв’язків і залучення іноземних інвестицій: регіональний аспект” (м. Донецьк, 2003 р.), “Стан і проблеми трансформації фінансів та економіки регіонів у перехідний період” (м. Хмельницький, 2005 р.), “Державне регулювання економіки і підвищення ефективності діяльності суб’єктів господарювання” (м. Мінськ, 2006 р.), “Реформування обліку, звітності та аудиту в системі АПК України: стан та перспективи” (м. Київ, 2006 р.), “Актуальні проблеми на сучасному етапі та перспективи розвитку фінансово-кредитного механізму” (м. Кам’янець-Подільський, 2007 р.), “Реформування обліку, звітності та аудиту в системі АПК України: стан та перспективи” (м. Київ, 2007 р.), “Наукове та професійне забезпечення розвитку обліку та фінансів аграрного сектору економіки в умовах глобалізації” (м. Київ, 2008 р.) та науково-практичних конференціях і семінарах: “Актуальні проблеми державної політики в умовах проведення адміністративної реформи в Україні” (м. Хмельницький, 2003 р.), “Фінансово-економічні проблеми розвитку регіонів України” (м. Дніпропетровськ, 2004 р.), “Фінансова система України: становлення та розвиток” (м. Острог, 2005 р.), “Розвиток фінансової системи України в умовах ринкових трансформацій” (м. Вінниця, 2006 р.), “Статистична оцінка соціально-економічного розвитку” (м. Хмельницький, 2008 р.), “Агропромисловий комплекс України: сучасний стан і перспективи розвитку” (м. Житомир, 2008 р.).
Публікації. Основні результати дисертації опубліковано у 58-и працях, із яких дві одноосібні та дві колективні монографії, 40 статей у наукових фахових виданнях, 14 публікацій у матеріалах і тезах конференцій, зарубіжних та інших виданнях. Загальний обсяг опублікованого матеріалу, який належить особисто автору, становить 69,27 друк. арк.
Структура та обсяг дисертації. Дисертаційна робота складається зі вступу, п’яти розділів, 18 підрозділів, висновків, списку використаних джерел, додатків. Загальний обсяг роботи – 490 сторінок, із них основного тексту – 398 сторінок, що містять у собі 29 рисунків і 45 таблиць (з яких 4 рисунки та 1 таблиця розмішені на 5 окремих сторінках). Список використаних джерел нараховує 464 найменування і займає 45 сторінок. Десять додатків подано на 47-и сторінках.
ОСНОВНИЙ ЗМІСТ РОБОТИ
У першому розділі “Теоретико-методологічні засади системи оподаткування у сільському господарстві” на основі ретроспективного аналізу встановлено гетерогенний зміст податків і податкових зборів, узагальнено методичні підходи до систематизації податкових принципів і положення неокласичних концепцій, розкрито теоретичну суть системи оподаткування у сільському господарстві.
Установлено, що з розбалансуванням грошової системи в сільському господарстві неодноразово запроваджувались різні форми розрахунків з державою, чим зумовлюється неоднозначне ставлення до визначення натурального податку, який традиційно передбачається стягувати лише продуктами сільськогосподарського виробництва. Це дозволило сформулювати авторське бачення його змісту як особливого виду розрахунків з державою, що здійснюється податкоплатниками або стягується уповноваженими державними органами виконавчої влади в будь-якій формі, крім грошової. Такий підхід значно розширює сутність натурального податку, дозволяє відносити до цього переліку й взаємозаліки податкових заборгованостей, надані послуги та виконані роботи в рахунок його сплати.
Дослідження суті та змісту податку і збору дало змогу встановити, що ці категорії часто ототожнюються або сприяють появі в сучасній податковій лексиці інших назв, до того ж, неідентичних за призначенням. На основі логічного методу доведено, що як для платника, так і держави існує суттєва різниця стосовно назви того чи іншого платежу. З метою впорядкування цих дефініцій запропоновано груповий поділ: 1) податки, які зараховуються до державного та місцевих бюджетів; 2) податкові збори, які перераховуються до централізованих цільових фондів.
Із позиції зазначеного підходу та на підставі вивчення й узагальнення чинних поглядів обґрунтовано, що під податком необхідно розуміти обов’язковий платіж державі, який сплачується платниками та податковими агентами до відповідних бюджетів або стягується уповноваженими державними органами відповідно до законодавства для фінансування видатків держави на безеквівалентній основі.
Визначено, що податковий збір – це платіж в обов’язковій або добровільній формі, який сплачується платниками до державних цільових фондів для фінансування витрат цільового призначення на еквівалентній чи частково еквівалентній основі. Усе це дає можливість глибше пізнати суть цих двох фінансових категорій, виявити притаманні їм ознаки та особливості, обґрунтувати необхідність і доцільність їх сплати як умови одержання державних послуг.
Виявлено, що різноманітні погляди на формулювання, побудову та групування принципів оподаткування породжують їх невпорядкованість, зменшують важливість окремих з них, призводять до дублювання та втрати глибини суті і глобальності змісту, ускладнюють можливість застосування й дотримання у перспективі, не сприяють виокремленню специфічних рис, характерних як для загальнодержавної, так і системи оподаткування у сільському господарстві України. На підставі теоретико-методологічного аналізу та узагальнень запропоновано авторську їх систематизацію за двома груповими класифікаційними ознаками: 1) за пріоритетами реалізації податкової політики; 2) залежно від системи оподаткування. Першу з них сформовано із трьох підгруп: а) фіскально-бюджетних (надають перевагу формуванню бюджету); б) приватнопідприємницьких (передбачають більш сприятливі умови для платників податків); в) конвергентних (бінарних) (найбільш поєднують інтереси бюджету та податкоплатників). До другої віднесено три підгрупи: а) загальні (сформульовані корифеями фінансової науки, починаючи з часів А. Сміта); б) національні (законодавчо затверджені в країні та передбачені для загальнодержавної системи оподаткування); в) особливі (сформульовані в країні, зокрема для системи оподаткування у сільському господарстві та можливих інших підсистем з метою врахування особливостей розвитку галузі, діяльності платників тощо).
Запропоновано до національних та особливих віднести відповідно принципи прозорості та збалансованості фіскальної і регулювальної функції. Обґрунтовано, що відсутність першого з них не дозволяє суспільству мати достовірну інформацію про механізм залучення коштів до бюджетів, наявність податкових переплат у розрізі платників, за рахунок яких інколи відбувається антиципаційне виконання планів із податкових надходжень. Визначено, що дотримання другого принципу навіть в умовах аподиктичного пріоритету бюджету сприятиме збалансуванню його потреб з інтересами платників податків. Така їх систематизація сприятиме науковому підходу до побудови системи оподаткування та її підсистеми у сільському господарстві.
Узагальнення наукових підходів до дослідження теорії раціональних очікувань дозволило встановити, що її основоположні ідеї не втрачають своєї привабливості для сучасної системи оподаткування. Обґрунтовано, що важливу роль у передбачуванні економічними агентами зміни ситуації відіграє не лише інформація, знання та вміння нею користуватися, але й податкова культура. На підставі вивчення та систематизації чинних поглядів на сутність різних видів культур вперше запропоновано авторське визначення податкової культури як досконалого володіння формами і методами достовірного обчислення та дотримання своєчасної сплати й зарахування податків і податкових зборів до відповідних бюджетів і державних цільових фондів платниками, працівниками податкової служби, іншими суб’єктами податкового процесу. Доведено, що держава в однаковій мірі зацікавлена як у платниках, так і в податкових інспекторах з високим рівнем податкової культури, яку запропоновано підвищувати за рахунок поширення та законодавчого врегулювання волонтерської діяльності при податковій службі України.
Установлено, що традиційні підходи до проблеми підвищення податкових ставок і збільшення податкового навантаження в розробках адептів теорії економіки пропозиції не враховують їх впливу на розподіл доходів у тіньовому секторі, одержанні конкурентних переваг і податкових привілеїв порівняно з легальним бізнесом, ролі податкової культури, що є вирішальним у прийнятті рішень індивідуумів. Обґрунтовано, що із збільшенням норми оподаткування для платників-підприємців з легальної економіки останні зменшать обсяги або вироблятимуть товар приховано, без сплати податків, та матимуть перевагу порівняно із виробниками-нелегалами, доходи яких зменшаться (рис. 1).

Податкова база

Норма оподаткування

О

ТІ

Т

Доходи від незаконної діяльності

Величина доходів
від незаконної діяльності

Доходи від прихованої та неформальної діяльності

Доходи, які фактично задекларовані до оподаткування 

Величина доходів від прихованої та неформальної діяльності

НП

Рис. 1 Залежність розподілу тіньових доходів від норми оподаткування
Доведено, що відновлення легального виробництва, навіть при зменшенні податкових ставок, відбуватиметься складніше, оскільки зворотний процес залежить від досконалості схем ухилень, “норми тіньового оподаткування”, частки доходів, переведених у тіньову економіку. Аргументовано, що до зміни податкових ставок необхідно підходити виважено, оскільки навіть незначне їх підвищення за високої частки тіньової економіки більшою мірою спокушатиме індивідів до ухилень від сплати податків, ніж за низької, враховуючи ірраціональну поведінку податкоплатників, обґрунтовану на основі теорії раціональних очікувань.
Різнобічний підхід до дослідження системи оподаткування показав, що її деколи називають загальною, звичайною або ототожнюють з неадекватним визначенням податкової системи, чи навпаки, коли останню подають у вузькому значенні, яка здебільшого відповідає першій. З’ясування цього питання дозволило розмежувати такі дефініції та уточнити суть загальнодержавної системи оподаткування, яку запропоновано розглядати як законодавчо визначену сукупність податків і податкових зборів до бюджетів та державних цільових фондів, передбачених для обкладання платників, у побудові порядку обчислення й сплаті яких реалізуються податкові принципи.
Установлено, що з метою виокремлення специфічних особливостей в оподаткуванні сільгоспвиробників у науковій літературі найуживанішими стали різні за значенням терміни, чим спотворюється зміст ототожнених категорій. Наголошено, що для їх виділення найбільш коректним є поняття системи оподаткування у сільському господарстві. Аргументовано, що сама система як єдине ціле складається із сукупності частин, в основу якого покладено певні принципи. Таку цілісність системи оподаткування складають її елементи, зокрема податки і податкові збори, через які реалізуються податкові принципи. Обґрунтовано, що відповідно до властивостей систем глобальна система здатна утворити характерну їй підсистему, яка не заперечує, а лише доповнює її новими зв’язками та елементами. Доведено, що систему оподаткування у сільському господарстві доцільно розглядати як підсистему, яка, з одного боку, має підтримувати внутрішню гармонію, а з іншого – не суперечити загальнодержавній системі оподаткування, оскільки вона є її складовою (рис. 2).

Загальнодержавна система оподаткування

Реалізація принципів оподаткування

Сукупність податків

Система оподаткування у сільському господарстві

Вхід
Податкове законодавство

Вихід
Податкове навантаження

Сільгосптова-ровиробники – платники податків

Соціально-економічне середовище

Зворотній зв’язок (податковий борг)

Рис. 2. Структурна будова системи оподаткування у сільському господарстві

З огляду на такий підхід запропоновано інтегральне визначення системи оподаткування у сільському господарстві як підсистеми загальнодержавної системи оподаткування, у якій з метою врахування особливостей цієї галузі законодавчо визначено сукупність податків і податкових зборів до бюджетів та державних цільових фондів, передбачених для обкладання сільськогосподарських товаровиробників, у побудові порядку обчислення й сплати яких реалізуються податкові принципи. Введення до податкової лексики визначення системи оподаткування у сільському господарстві та розмежування дефініцій “податкова система” та “система оподаткування” з наданням останній назви загальнодержавної сприятиме впорядкуванню понятійного апарату, коректному трактуванню фінансових категорій і прийняттю управлінських рішень у сфері податкової політики.
У другому розділі – “Еволюція наукової думки в оподаткуванні сільського господарства” – проведено моніторинг розвитку наукової думки в оподаткуванні сільського господарства та розкрито основоположний зміст її інтерпретацій як складових пізнавального процесу з огляду на формування системи оподаткування у сільському господарстві.
З’ясовано, що колишнє необ'єктивне ставлення до наукової думки в оподаткуванні залишило поза увагою прогресивні ідеї представників меркантилізму, теоретичні надбання фізіократів, деякі принципові положення класичної та неокласичної економічних шкіл. Дослідження показало, що з позиції меркантилістів супротив податкоплатників, викликаний надмірною величиною податків, нерівномірним їх розподілом, встановленням необґрунтованих строків сплати, порушенням соціальної справедливості в оподаткуванні, не завжди має об’єктивний характер. Обґрунтовано, що й у сучасних умовах ці питання є актуальними. Їхнє урахування та узагальнення сприятиме удосконаленню системи оподаткування у сільському господарстві України.
У ході здійснення теоретико-методологічного аналізу встановлено важливість здобутку та теоретичних надбань фізіократів у формуванні системи оподаткування в сільському господарстві. Виявлено, що їхні ідеї об’єднання всіх платежів у єдиний податок із земельної ренти, дотримання рівномірного розподілу доходів і податкового тягаря між сільським і міським населенням, недоцільність оподаткування прибутку, вкладеного в розширення аграрного виробництва, застосування сприятливого й необтяжливого податкового механізму в сільському господарстві, зменшення зловживань і витрат в адмініструванні податків викликають наукову дискусію серед сучасних дослідників. На цій підставі обґрунтовано необхідність дотримання стабільності в оподаткуванні на час дії договорів оренди земельних часток (паїв) селян, порушення якої призводило до зміни податкових умов у 2004 р. після відновлення податку на прибуток і податкового збору до Пенсійного фонду, податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у 2007р. для платників фіксованого сільськогосподарського податку.
Проаналізовано різнобічні підходи класиків політичної економії до оподаткування сільського господарства, які зводяться до необхідності залучення коштів на потреби держави без суттєвого погіршення фінансового стану сільськогосподарських товаровиробників – платників податків; установлення підвищеного податку на розваги та незароблену ренту; запровадження пільгового оподаткування земель із гіршою якістю для стимулювання сільськогосподарського виробництва; створення сприятливих податкових умов землевласникам для ведення господарства на власних землях і передачі їх в оренду; удосконалення оцінки земельних угідь; урахування впливу податку з доходів фізичних осіб на зростання заробітної плати та зменшення прибутку фермерів і ренти землевласників; дотримання принципу стабільності для відшкодування витрат аграріям у період їхнього господарювання; звільнення від оподаткування приросту доходу, одержаного в результаті вкладення капіталу в сільське господарство як винагороди за ризик та працю. Особливо помітним у представників цієї школи, як доведено, виявилось обґрунтування права держави на одержання своєї частки від розподілу земельної ренти, яка розглядається не як податок, а як частина орендної плати, належна їй на законних підставах. Наголошено на актуальності такого висновку у теперішній час щодо регулювання земельних відносин, які створюють податкові зобов’язання податкоплатників перед державою та передаються іншим правонаступникам разом із правом на землю. Обґрунтовано доцільність подальшого застосування в системі оподаткування у сільському господарстві України земельного податку та орендної плати за землю як важливих джерел доходів місцевих бюджетів з чіткою фіксацією податкової бази.
Узагальнено концептуальні підходи маржиналістів до утримання податку з доходів фізичних осіб з використанням прогресивної шкали ставок оподаткування з різним ступенем прогресії. Обґрунтовано, що пропоновані цією науковою школою регресивні податкові ставки відповідно до корисності доходу й сплати податку залежно від суб’єктивної оцінки податкоплатників не можна вважати остаточно виправданими та запроваджувати без урахування особливостей економічного і соціального розвитку галузі та суспільства.
Виявлено, що використання податкових інструментів у розподілі доходів фізичних осіб породжує неоднозначні підходи представників наукових шкіл до оподаткування витрат податкоплатників, які, як вважається, мають чітко окреслений характер. Доведено, що індетермінізм такої концепції не враховує їх особливості, достовірності і можливості приховування. На цій підставі запропоновано здійснювати декларування як доходів, так і витрат одного або всіх членів сім’ї з одночасним встановленням відповідальності для суб’єктів податкового процесу за конфіденційність і достовірність даних, що сприятиме їх зіставленню та визначенню об’єктивної величини податку.
Установлено, що в неокласичній науково-теоретичній інтерпретації ідея державного регулювання виробництва сільськогосподарської продукції з використанням податкових інструментів зводиться до визначення граничної корисності витрат і впливу податку на пропозицію. У цьому контексті податок розглядається як чинник зменшення прибутку фермера та доходу споживача і землевласника, останній з яких його сплачує з суспільної (початкової або невіддільної) вартості земельної ренти. Визначено, що сплата спеціального податку із цього виду ренти та пільгового з іншої її частини, створеної внаслідок уміння господарювання та додаткової праці, стала об’єднувальною ідеєю неокласичної наукової школи з фізіократами та класиками політичної економії в оподаткуванні сільського господарства.
Проаналізовано підходи неокласичної школи стосовно оподаткування в сільському господарстві окремих сільськогосподарських культур за аналогом попиту і пропозиції у моделі Альфреда Маршалла. Обґрунтовано, що в разі запровадження акцизу на підакцизну сільськогосподарську сировину, з якої виробляються товари з еластичним попитом, надходження до бюджету збільшуватимуться до тієї величини, яку здатний оплатити споживач, та наскільки фермер погодиться зменшити свій дохід.
Визначено, що за нееластичного попиту ситуація з перекладанням акцизу зміниться із вигодою для фермера, який більшу або всю його частину утримає з покупця. Аргументовано недоцільність оподаткування окремих видів сільськогосподарської продукції та тієї, що використовується для виробництва підакцизних товарів. Доведено, що, з одного боку, це зменшить прибутки сільгоспвиробникам і внутрішнє виробництво сировини, а з іншого – підвищить мотивацію до ввезення її з інших країн контрабандним шляхом і збільшить надмірний податковий тягар для суспільства.
У третьому розділі “Становлення системи оподаткування у сільському господарстві України” розкрито найбільш суттєві науково-теоретичні засади та прикладні аспекти становлення системи оподаткування в сільському господарстві з виокремленням властивих їй етапів та особливостей у запровадженні податку на додану вартість у контексті вітчизняної практики та зарубіжного досвіду.
У процесі наукового й історичного аналізу встановлено, що, незважаючи на вагомий доробок учених у дослідження системи оподаткування, в економічній літературі відсутній єдиний підхід до кількості етапів, на яких відбувалось її становлення. На підставі логічного та історичного методів обґрунтовано, що, на відміну від глобальних підходів, систему оподаткування у сільському господарстві України доцільно розглядати в контексті розвитку держави з виокремленням дев’яти етапів. З’ясовано, що перший з них характеризувався нерозвиненістю грошових відносин та стягненням із селян натуральних податків, данини та оброку.
Установлено, що другий етап за змістом об’єктів оподаткування та видами зобов’язань суттєво не відрізнявся від попереднього, але в цей час ще більше посилювався елемент примусу, притаманний податкам і контрибуціям, які разом із трудовими повинностями, іншими натуральними та грошовими формами сплати збільшували податковий тягар для сільського населення і не сприяли своєчасним розрахункам. Обґрунтовано, що неспроможність селян розрахуватись за податковими боргами була причиною введення на селі кругової поруки общини за сплату податків.
З’ясовано, що на третьому етапі становлення системи оподаткування у сільському господарстві фіскальні інтереси Запорозької Січі задовольнялись різними видами торгового мита, натуральними і особистими повинностями, доходами від експлуатації загальновійськових земель й сільськогосподарських угідь та пов’язаних з ними промислів, а згодом – регаліями. Визначено, що останні, як різновид доменів, у загальній еволюції системи оподаткування стали перехідною формою до податків.
Виявлено, що наступний етап становлення системи оподаткування у сільському господарстві характеризувався введенням платежів залежно від місцевих умов існування об’єктів оподаткування, застосуванням невластивих показників для нарахування податків, зростанням податкового тягаря, покаранням за податкові борги через вилучення найнеобхіднішого майна в сільських мешканців. При цьому переконливо доведено, що навіть за таких важких умов у сільському господарстві передбачалось два строки сплати річних зобов’язань, якими враховувалась особливість формування ресурсів у галузі.
З’ясовано, що на п’ятому етапі становлення системи оподаткування у сільському господарстві стягувались раніше встановлені податки та запроваджувались окремі платежі, які не вимагали спеціальних знань з обліку й обчислення. Визначено, що збільшення сум надходжень досягалось унаслідок удосконалення податкового контролю, підвищення ставок і податкової культури сільського населення.
Установлено, що на шостому етапі система оподаткування у сільському господарстві відзначалась нестабільністю; різкою диференціацією ставок оподаткування (із 4,5 до 70 %); перекладенням більшої частини податкового навантаження на так звані “куркульські” й одноосібні селянські господарства; нерівномірним розподілом податкового тягаря між територіями; неодноразовим об’єднанням декількох видів у єдині натуральні та грошові податки; складністю обчислення платежів у господарствах з різною спеціалізацією. Обґрунтовано, що введення податку з чистого прибутку, із застосуванням прогресивних податкових ставок залежно від рівня рентабельності господарств, і на фонд оплати праці колгоспників з єдиною ставкою, зменшенням фінансових санкцій за порушення розрахунків з бюджетами сприяли у подальшому підвищенню рівня податкоспроможності сільгоспвиробників.
Ретроспективний аналіз системи оподаткування у сільському господарстві України, проведений з першої половини 90-х років XX ст. у період ринкових перетворень, показав, що:
–	вона формувалась в умовах постійних змін та еклектичного поєднання окремих її складових, сформованих за часів командно-адміністративної системи управління, з елементами, притаманними ринковій економіці;
–	на сьомому і восьмому етапах свого становлення вона суттєво не відрізнялась від загальнодержавної системи оподаткування за структурною будовою та не передбачала чітко виражених особливостей для сільськогосподарських товаровиробників у сплаті податків і податкових зборів; 
–	більш прийнятним для сільгоспвиробників на дев’ятому етапі став податок на прибуток підприємств з річним звітним податковим періодом без сплати авансових платежів. Визначено, що не проведення щомісячних перерахунків прибуткового податку з громадян та здійснення їх один раз на рік призводило до кредитування бюджету в окремих господарствах від 13,7 до 26,1 % та виникнення переплат, які по Україні були у 2,1 і 2,5 раза більшими від належної суми, а введення пропорційного оподаткування доходів фізичних осіб у розмірі 15 % (з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2006 р. – 13 %) відбулось із порушенням інтересів працівників сільськогосподарської галузі, доходи яких до цього оподатковувались за середніми ставками від 8,3 до 9,6 %.
Установлено, що відсутність однозначності і чіткості в періодизації та термінології не дозволяє достовірно визначити появу ПДВ у наукових колах та в системі оподаткування. Обґрунтовано, що становлення ПДВ відбувалось поступово: від його винайдення у 1954 р. з включенням у 1958 р. до системи оподаткування – до остаточного запровадження у 1968 р. на території європейських держав. З’ясовано, що за своєю будовою податок належить до універсальних акцизів, які сплачуються у трьох формах: однорівневій (податок з продажу), багаторівневій (податок з обороту) та рівномірній, прирівняній до однорівневої без створення кумулятивного ефекту з використанням ПДВ, який хоч і є досконалішим, але через складність адміністрування, як доведено, вимагає високопрофесійної підготовки бухгалтерських служб сільськогосподарських підприємств і не менш професійних податкових інспекторів, здатних забезпечити його нарахування, утримання, сплату та контроль.
Наголошено, що, незважаючи на значну популяризацію ПДВ у європейських країнах, його становлення в системі оподаткування у сільському господарстві України відбувалось без належного врахування зарубіжного досвіду. У цьому контексті проаналізовано основні методи нарахування податку: прямий адитивний; непрямий адитивний; прямого віднімання; кредитний. Визначено, що більш досконалим ПДВ став із уведенням кредитного методу, який дозволяє застосовувати ставку оподаткування безпосередньо до ціни придбання або продажу продукції, дає можливість простежити його рух від виробника до споживача, сприяє наданню інформації про зобов’язання та кредит через їх віддзеркалення в податкових накладних та рахунках-фактурах. Виявлено, що специфіка використання одноразових перерахунків у період його впровадження показала різнобічний підхід сільгоспвиробників до нарахування ПДВ (як за датою відвантаження продукції, так і за надходженням коштів) і мала свої недоліки у визначенні достовірної суми податку та її відображенні у звітності господарств.
Обґрунтовано, що наявність у системі оподаткування в сільському господарстві єдиної податкової ставки ПДВ – найвищої серед рекомендованих Комісією ЄС – відповідає фіскальним інтересам бюджету, а передбачуване прийняття пониженої на рівні 9 % від вартості продукції сільського господарства та супутніх послуг залишилось лише добрим наміром законодавця. У той же час уведення нульової ставки з реалізації сільгоспвиробниками переробним підприємствам молока та м’яса живою вагою хоч і давало переваги господарствам, але через нормативно-правові колізії не сприяло прозорості обліку та відшкодуванню податкового кредиту.
Здійснений аналіз основних підходів до розкриття сутності платника ПДВ дав змогу визначити місце суб’єкта податку. Аргументовано, що за умови придбання товару та часткове його використання на власне споживання і подальший продаж споживачам господарство вважатиметься одночасно платником ПДВ і суб’єктом податку. Лише в такому разі йому необхідно сплатити податок продавцеві, а в іншому – до бюджету, як посереднику. Доведено доцільність законодавчого закріплення в нормативно-правових актах поняття податкового агента – відповідального за перерахування ПДВ до бюджету.
Визначено, що більш прийнятним для сільгоспвиробників став порядок реєстрації платником ПДВ за власним бажанням, у разі недосягнення встановленого еталону. З одного боку, це сприяє створенню рівних умов для ведення бізнесу великим і малим господарствам, а з іншого – через можливість звільнення від зобов’язань захищає останніх від фінансових штрафів. З’ясовано, що збільшення цього мірила та процеси реформування у сільському господарстві відобразились на їхній кількості, яка у 2007 р. зменшилась до 67,4 % (табл. 1).
Таблиця 1
Зміни в реєстрації сільгоспвиробників-платників ПДВ в Україні
Групи платників	Роки	Темп зростання (зниження), %	
	2003	2004	2005	2006	2007		
Сільгоспвиробники-платники ПДВ, усього	43 024	43 284	34 970	32 007	29 001	67,4	
у т. ч.:
– ТЗОВ	10 872	11 411	9 185	8 935	8 480	78,0	
– державні с. г. підприємства	364	348	495	476	440	120,9	
Інші агроформування	31 788	31 525	25 290	22 596	20 081	63,2	
Виявлено, що відсутність однозначних підходів до розподілу податкового кредиту впливає на розрахунки сільськогосподарських підприємств із бюджетом. Для врегулювання цієї ситуації розроблено Методику, яка сприятиме спрощенню податкового механізму з ПДВ, визначенню достовірної суми податку до бюджету та на потреби сільськогосподарських товаровиробників в умовах спеціального режиму оподаткування, зменшенню витрат на звітність і податковий контроль, дотриманню паритету між бюджетним відшкодуванням і податковим кредитом.
У четвертому розділі “Оцінка функціонування складових системи оподаткування у сільському господарстві України” досліджено теоретико-методичні та практичні аспекти нарахування й сплати сільгоспвиробниками податків в умовах чинної системи оподаткування у сільському господарстві.
Установлено, що недосконалість податкового законодавства, бартеризація та криза платежів із бюджетами стали основними передумовами запровадження ФСП. У цьому контексті розглянуто чисельні наукові підходи до концепції єдиного податку і на цій підставі обґрунтовано, що за недосконалості податкового законодавства, низької податкової культури та кризових явищ у сплаті податків вона має найбільше практичне застосування.
Визначено, що зменшення суми нарахувань ФСП (в окремих районах України у 4,1 раза), порівняно із загальнодержавною системою оподаткування, сприяло підвищенню рівня розрахунків із державою до 100 % та збільшенню частки переплат з 8,9 до 17,9 %. Разом з цим виявлено, що із уведенням цього податку скоротились надходження коштів до місцевих бюджетів і державних цільових фондів, значно посилилась нерівномірність розподілу податку у структурі сільгоспвиробників: одні стали його сплачувати у 20 разів менше, інші – навпаки, у 10 разів більше. Наголошено, що причиною невиявлення цих наслідків було недотримання трирічного терміну, відведеного на експеримент для запровадження податку, а зниження його одним платникам та підвищення іншим, є недоліком методичного характеру. Доведено, що звільнення сільгоспвиробників від збору до Пенсійного фонду у перші місяці дії ФСП та поступовий перехід з 2005 р. до основної ставки, з одного боку, призводить до зменшення джерела виплати коштів для пенсіонерів, а з іншого – через відсутність диференційованих ставок – до порушення основ справедливості. Аргументовано необхідність запровадження для сільськогосподарських товаровиробників додаткового коефіцієнта, обчисленого як співвідношення середньої пенсії в сільській (селищній) місцевості, до пенсій, одержуваних у містах, на який корегуватиметься ставка збору до Пенсійного фонду України.
З’ясовано, що збільшення критерію у 2005 р. з 50 % до 75 % для валового доходу з реалізації сільськогосподарської продукції є причиною зменшення в Україні (у 2007 р. до 74,2 %) кількості платників ФСП. Обґрунтовано, що зміна величини податкового мірила не розв’язує проблеми ухилень, оскільки чинний механізм надає можливість платнику перевестись із спеціальної на загальнодержавну систему оподаткування без відшкодування втрат бюджету. Це мотивує інших суб’єктів до використання подібного досвіду, стримує диверсифікацію виробництва та дозволяє зменшити платежі особам, які не відповідають статусу сільгоспвиробника.

Платники

Об’єкт оподаткування

Ставки податку

Селянські та інші господарства, а також рибницькі, рибальські та риболовецькі господарства

Площа с. г. угідь, переданих с. г. товаровиробнику у власність або в користування, у т. ч. на умовах оренди, а також земель водного фонду, які використовують рибницькі, рибальські та риболовецькі господарства у внутрішніх водоймах

У відсотках від грошової оцінки землі:
•	для ріллі, сіножатей та пасовищ – 0,15;
•	для багаторічних насаджень – 0,09;
•	для земель водного фонду – 0,45.
У гірських зонах та поліських територіях:
•	для ріллі, сіножатей, пасовищ – 0,09;
•	для багаторічних насаджень – 0,03.

Фіксований сільськогосподарський податок за І квартал

Фіксований сільськогосподарський податок за ІІ квартал

Фіксований сільськогосподарський податок за ІІІ квартал

Фіксований сільськогосподарський податок за ІV квартал

10 %

33,3 %

10 %

50 %

січень

лютий

березень

квітень

травень

червень

липень

серпень

вересень

жовтень

листопад

грудень

33,3 %

33,4 %

33,3 %

33,3 %

33,4 %

33,3 %

33,3 %
%

33,4 %

33,3 %

33,3 %

33,4 %

Грошова оцінка землі

Сільського-подарські підприємства різних організаційно-правових форм

Фіксований сільськогосподарський податок поточного року

30 %

Установлено, що недосконалість та теоретико-методична некоректність ФСП не сприяють прозорості податкового механізму та застосуванню відстрочок у разі настання форс-мажорних обставин у сільському господарстві. Доведено переваги удосконаленої методики нарахування податку за наведеною схемою (рис. 3) незалежно від місця діяльності платника ФСП та сформульовано вимоги до підвищення дієвості відстрочок, які повинні ініціюватись управліннями агропромислового розвитку районних державних адміністрацій як представників зацікавленої сторони.
Рис. 3. Схема нарахування фіксованого сільськогосподарського податку
Наголошено, що невизначеність спрощеної системи оподаткування не сприяє достовірній класифікації єдиного податку. Встановлено, що на початку запровадження він не мав особливого значення для сільгоспвиробників через функціонування ФСП, невідповідність критеріям за чисельністю працівників і величиною виручки в об’єктивно-існуючих великих господарствах, необхідність дотримання лише готівкових та безготівкових розрахунків у відносинах з покупцями та постачальниками. Реформування в сільському господарстві та збільшення частки валового доходу з реалізації сільськогосподарської продукції до 75 % для платників ФСП позначилось на кількості платників єдиного податку. Так, якщо у 2003-2004 рр. у цій галузі в Україні їх нараховувалось 3,5-3,8 %, то у 2007 р., порівняно з 2003 р., їх кількість збільшилась у 3,5 раза. Відносно незначною (2,3-3,1 %) є частка сплаченого сільгоспвиробниками податку (табл. 2).
Таблиця 2
Сплата єдиного податку (ЄП) сільгоспвиробниками Хмельницької області у 2004-2007 рр. (тис. грн.)
Найхарактерніші ознаки податку	Роки	Відхилення 2007р. від 2004р	
	2004	2005	2006	2007	абсо-лютне	у %	
Зареєстровано сільгоспвиробників платників ЄП, усього (осіб)	187	225	236	313	126	67,4	
у т. ч.: – із сплатою ЄП за ставкою 6 %	50	58	44	26	-24	-48,0	
– із сплатою ЄП за ставкою 10 %	137	167	192	287	150	109,5	
Нараховано ЄП до бюджету, усього 	692,4	918,7	1245,0	1101,7	409,3	59,1	
у т. ч.: – за ставкою 6 %	209,0	398,5	415,0	233,0	24,0	11,5	
– за ставкою 10 %	483,4	520,2	830,0	868,7	385,3	79,7	
Сплачено ЄП до бюджету, усього 	626,0	985,3	1321,0	1080,6	454,6	72,6	
у т. ч.: – за ставкою 6 %	132,0	383,5	491,0	244,5	112,5	85,2	
– за ставкою 10 %	494,0	601,8	830,0	836,1	342,1	69,3	
Частка сплаченого сільгоспвиробниками ЄП у сумі ЄП області, усього (%)	2,3	3,8	4,0	3,1	–	–	
у т. ч.: – за ставкою 6 %	1,6	5,4	5,7	2,7	–	–	
– за ставкою 10 %	2,6	3,2	3,5	3,2	–	–	
Частка нарахованого ЄП у ВДВ с. г. області	0,04	0,06	0,08	0,05	–	–	
Частка нарахованого ЄП у ВДВ області	0,01	0,01	0,02	0,01	–	–	
Ще меншим і майже незмінним (0,01% у 2004-2005рр. і 2007 р. та 0,02 % у 2006 р.) залишається він стосовно валової доданої вартості, хоча до виробленої в сільському господарстві відбулось його збільшення з 0,04 % (у 2004 р.) до 0,08 % (у 2006 р.) та 0,05 % (у 2007 р.). Аналіз основних, найхарактерніших показників із справляння єдиного податку свідчить, що найбільша його сума нараховується сільгоспвиробниками за податковою ставкою 10 %. З метою уникнення різних підходів до спрощеної системи оподаткування в сільському господарстві визначено основні суперечливі тенденції в її функціонуванні, серед яких: невідповідність критеріїв, передбачених для платників єдиного податку, економічним реаліям, інфляційним процесам і нормам інших законодавчих актів, уведених для державної підтримки суб’єктів малого підприємництва; неврахування особливостей розрахунків в операційній діяльності сільгосппідприємств; відсутність чітких законодавчих термінів для зміни сільгоспвиробникам податкових нормативів та їх неузгодженість при запровадженні з уже чинними.
Запропоновано переглянути встановлені критерії для платників єдиного податку та поетапно привести їх до відповідності з іншими законодавчими актами. Встановлено, що підвищення стабільності системи оподаткування у сільському господарстві України можливе за рахунок поширення законодавчих норм не лише на умови зміни пільг, податків та механізми їх сплати, як це передбачено нині, але й на критерії визначення платників будь-яких платежів, запроваджених для сільгоспвиробників. Визначено, що з урахуванням сезонного виробництва вони повинні вноситись не пізніше ніж за рік до нового бюджетного року і набирати чинність з його початком. Обґрунтовано, що недотримання цих вимог не сприяє альтернативному вибору оптимальної системи оподаткування та достовірному обчисленню показників, необхідних для підтвердження платника ФСП, єдиного податку, суб’єкта спеціального режиму за сплати ПДВ.
Здійснений аналіз механізму відшкодування ПДВ показав його недосконалість, пов’язану із збільшенням термінів повернення коштів у господарства; підміною грошових надходжень нерівноцінним зарахуванням податкового кредиту шляхом зменшення податкових зобов’язань у наступних звітних періодах; застосуванням перерахунків при переході на кредитний метод з передбаченням стовідсоткової сплати ПДВ до бюджету після погашення дебіторської та часткового зменшення податкового кредиту (до 6,6 %) за ліквідації кредиторської заборгованості; проведенням взаємозаліків між одержувачем бюджетного відшкодування та боржником перед бюджетом; запровадженням облігацій внутрішньої державної позики з терміном погашення до 5 років під прострочену бюджетну заборгованість із ПДВ; виданням некоректно-суперечливих нормативних актів для обліку податкового кредиту в операціях з реалізації переробним підприємствам молока та м’яса живою вагою. Обґрунтовано, що в умовах спеціального режиму оподаткування сільгосппідприємства самостійно не розв’яжуть проблеми відшкодування податкового кредиту, який у 5,7 і 14,8 раза відповідно перевищує суму податку, нараховану для забезпечення виробничих потреб та підтримки тваринництва й птахівництва. Аргументовано необхідність державного втручання для зменшення часового лага у відшкодуванні податкового кредиту сільськогосподарським товаровиробникам.
Обґрунтовано, що терміни “відшкодування з бюджету податкового кредиту грошовими коштами” та “зарахування податкового кредиту в рахунок наступних зобов’язань” мають різне значення для сільськогосподарського товаровиробника, оскільки останній можна використати лише у розрахунках з бюджетом. Запропоновано під зарахуванням податкового кредиту розуміти від’ємну різницю ПДВ, обчислену відповідно до законодавства, на яку платник має право зменшити заборгованість перед бюджетом, що утворилась до строку подання податкової декларації за звітний податковий період. Визначено, що невідшкодовані суми ПДВ спочатку мають використовуватись для зменшення попередніх та поточних боргів перед Державним бюджетом, а залишок цього податку повинен повертались у господарства в найкоротші терміни. Доведено необхідність надання більш широкого змісту й терміну бюджетного відшкодування як від’ємної різниці ПДВ або тієї її частини, яка не використана для зменшення заборгованості перед бюджетом за рахунок зарахування податкового кредиту у звітному періоді та повертається платнику коштами у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, передбачених законодавством.
У п’ятому розділі “Методологічні проблеми та напрями удосконалення системи оподаткування у сільському господарстві України” систематизовано принципи побудови системи оподаткування за ознакою їхньої важливості й викладено концептуальні засади вдосконалення основних її елементів та визначено шляхи підвищення ролі альтернативних систем оподаткування в сільському господарстві.
Дослідження законодавчо встановлених принципів побудови системи оподаткування дозволило сформувати їх у чотири групи за ознакою важливості на зразок класичних. Визначальне місце у першій з них відведено обов’язковості поряд із принципами рівнозначності і пропорційності, рівності, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації та соціальної справедливості, останній з яких запропоновано змінити на принцип соціального спрямування як більш наближений до сучасних реалій життя, здатного враховувати економічні і соціальні чинники розвитку країни, галузі, регіонів, суспільства. Обґрунтовано, що в системі оподаткування у сільському господарстві між державою і сільгоспвиробником – платником податків податкові відносини повинні вибудовуватись на взаємній відповідальності, ґрунтуватись на прозорості формування фінансових ресурсів з відомою обом сторонам пропорцією розподілу.
З’ясовано, що найсуттєвіше визначеність в оподаткуванні забезпечується з дотриманням принципів стабільності, єдиного підходу, доступності, якої за браком  кваліфікованих кадрів найбільше потребують сільськогосподарські підприємства. Для реалізації цього положення визначено п’ять основних умов, зокрема: збереження стабільності податкового законодавства; впорядкування структурованості нормативно-правових актів; посилення чіткості та однозначності в нормах податкових законів; підвищення податкової культури платників, їх представників та службових осіб державних податкових інспекцій; недопущення необґрунтованих переплат та утисків інтересів і ділової активності сільськогосподарських товаровиробників – платників податків й запровадження відповідальності органів контролю за умисне допущення подібного. Обґрунтовано, що невизначеність, з одного боку, породжує зловживання та проблеми ухилення від сплати податків найбільш “кмітливих” суб’єктів, а з іншого – покладає додаткові обов’язки на сумлінних податкоплатників.
Визначено, що особливості в оподаткуванні сільгоспвиробників найбільше вимагають дотримання третьої групи податкових принципів, здатних підтримувати зручність у сплаті податків, серед них: рівномірність сплати; стимулювання науково-технічного прогресу, технологічного оновлення виробництва, виходу вітчизняного товаровиробника на світовий ринок високотехнологічної продукції; стимулювання підприємницької виробничої діяльності та інвестиційної активності. Обґрунтовано недоцільність функціонування в сільському господарстві щомісячних строків сплати для ФСП, які не схвалюються 61,2 % опитаними представниками сільгосппідприємств і 41,5 % службовими особами ДПІ. Доведено перевагу щоквартальних розрахунків сільгоспвиробників з бюджетами та запропоновано окремі види платежів сплачувати один раз на рік після його закінчення або у III й IV кварталах, що підтримується 54,0 % працівниками сільгосппідприємств та 31,6 % службовими особами ДПІ.
Дослідження четвертої групи принципів побудови системи оподаткування, зокрема економічної обґрунтованості та компетенції, дозволило сформулювати вимоги до запровадження та адміністрування податків. Установлено, що основною причиною несвоєчасних розрахунків сільгоспвиробників із бюджетом, як свідчить 83,7 % представників сільгосппідприємств і 65,3 % службових осіб ДПІ з числа опитаних, є не їх небажання розраховуватись із державою, а відсутність можливості виконувати свої зобов’язання у період авансування капіталу у виробництво сезонної сільськогосподарської продукції. Визначено найбільш уразливими для господарств фінансові штрафи, які нараховуються податковою службою за незначні порушення. Запропоновано ввести граничну суму як право на помилку в обчисленні податків, за заниження яких не передбачено кримінальної відповідальності (до 17000 грн.), без застосування фінансових штрафів, окрім пені, яку доцільно нараховувати за будь-яких обставин.
Узагальнення зарубіжного досвіду регулювання витрат на збір податків і проведення податкового контролю дає змогу виробити концептуальний підхід до їх нормування в Україні. Наголошено, що різниця між сплаченою сумою та використаною на потреби держави має нормуватись і знаходитись у межах 1-3 %. Це сприятиме збільшенню корисності платежів, зменшенню податкової звітності та навантаження на податкоплатників.
У процесі дослідження різноманітних підходів до встановлення нормативу для сільськогосподарських товаровиробників за часткою валового доходу від реалізації сільськогосподарської продукції аргументовано необхідність його уніфікації на рівні 50 % з наданням їм права альтернативного вибору системи оподаткування (рис. 4). Дотримання таких умов дозволить розвивати інші види діяльності, підвищити рівень зайнятості сільського населення, одержувати додаткові доходи, розширити базу оподаткування та обирати найбільш сприятливий порядок розрахунків з державою.
Виявлено, що чинною назвою ПДВ, навіть і після внесення змін до законодавства, спотворюється зміст об’єктів оподаткування та не враховуються методичні особливості його нарахування. З точки зору такого підходу обґрунтовано, що назва “податок з доданої вартості” більше, ніж “податок на додану вартість”, відповідає ендогенній та екзогенній суті ПДВ, вказує на механізм його визначення й сплати до бюджету.
Проведене дослідження підтвердило розбіжність між законодавством і практикою відшкодування податкового кредиту сільгоспвиробникам. Зважаючи на багатобічність цієї проблеми, обґрунтовано можливість її розв’язання унаслідок застосування звітних періодів, установлених для сплати ПДВ як граничних строків бюджетного відшкодування податкоплатникам; зарахування ПДВ до спеціального фонду Державного бюджету України з подальшим його цільовим використанням для повернення податкового кредиту; запровадження

17

Якщо

Встановлюється відповідність податковому критерію суб’єкта малого підприємництва

Встановлюється відповідність податковому критерію суб’єкта малого підприємництва

Якщо

Якщо

Загальнодержавна система оподаткування

Спеціальна система оподаткування

Спрощена система оподаткування

Загальнодержавна система оподаткування

Податки та податкові збори загальнодержавної системи оподаткування

Податки та податкові збори загальнодержавної системи оподаткування

Ставка єдиного податку

ФСП та інші податки і податкові збори

Спеціальний режим з ПДВ

Спеціальний режим з ПДВ

Єдиний податок та інші податки і податкові збори

Єдиний податок та інші податки і податкові збори

Якщо 10%

Якщо 6%

Так

Ні

Ні

Ні

Так

Ні

Ні

Так

Так

Так

Так

Так

Особисте господарство

Плата за землю та інші платежі

Так

Встановлюється відповідність податковому критерію сільгоспвиробника

Рис. 4. Модель функціонування альтернативної системи оподаткування у сільському господарстві України

альтернативної сплати ПДВ до бюджету постачальниками або покупцями з розповсюдженням цього порядку, у першу чергу, на експортерів-посередників для мінімізації ризиків невідшкодування податку; уніфікації декларації з ПДВ для сільгоспвиробників, що усуватиме сплату податку до бюджету за одними операціями при наявності від’ємного сальдо за іншими.
Використання методу статистичних рівнянь залежностей дозволило розробити і запропонувати алгоритм прогнозування надходжень ПДВ та змоделювати за відібраними трьома чинниковими ознаками, підтвердженими коефіцієнтами стійкості зв’язку (K1=0,85; K2=0,85; K3=0,77), їх збільшення із розрахунку на потреби одного сільгоспвиробника. За їх результатами аргументовано доцільність продовження спеціального режиму оподаткування та необхідність його відстоювання на переговорах із СОТ.
На підставі чинного підходу до методики обчислення земельного податку доведено, що встановлені органами місцевого самоврядування додаткові коефіцієнти для земель сільських населених пунктів, у яких не проведено грошову оцінку, враховують лише потреби бюджетів, а не функціональне використання та місцезнаходження земельних ділянок. Визначено, що найбільш обґрунтованою і прийнятною для нарахування плати за землю є єдина методика, яка базується на грошовій оцінці землі зі щорічним її коригуванням на коефіцієнт індексації.
Обґрунтовано, що з методичної точки зору назва “Податок на транспортні засоби”, на відміну від законодавчо затвердженої, найсуттєвіше відповідає режиму реального часу та узгоджується із призначенням платежу. Виявлені особливості експлуатації в сільському господарстві колісних тракторів, враховуючи їхнє функціональне призначення, використання коштів від податку та чинних пільг для платників ФСП, дозволили аргументувати доцільність виведення їх з переліку оподатковуваних та віднесення до групи неоподатковуваних, на зразок гусеничних.
З’ясовано, що суперечливі, недостатньо обґрунтовані підходи до скасування пільги для сільгоспвиробників стосовно послуг з харчування механізаторів і тваринників у польових їдальнях, установлення єдиної пропорційної ставки 15 % в оподаткуванні доходів фізичних осіб не сприяють соціальному захисту, не враховують рівня низької заробітної плати та особливостей використання ПДВ у сільському господарстві. Доведено доцільність поновлення цієї преференції і введення окремої ставки 10 % для працівників сільгосппідприємств (сільгоспвиробників) із запровадженням у перспективі прогресивного оподаткування з “помірною прогресією”, що сприятиме збільшенню корисності доходів й дотриманню принципу соціального спрямування.
Розроблено Концепцію розвитку системи оподаткування у сільському господарстві, яка базується на результатах дисертаційного дослідження, є його логічним завершенням і потребує нормативно-правового закріплення. Її реалізація дасть змогу поліпшити податковий клімат для сільськогосподарських товаровиробників, врахувати в механізмі дії податків особливості розподілу фінансових ресурсів у галузі та потреби бюджетів.
Обґрунтовано, що розширенню ролі альтернативної системи оподаткування сприятиме її правове регулювання та виокремлення в підсистему, під якою запропоновано розуміти сукупність окремих податків і податкових зборів, сформованих на законодавчій основі як альтернативу встановленим у загальнодержавній системі оподаткування, які можуть бути обраними для розрахунків із державою певними категоріями платників за відповідності критеріям, передбаченим у Податковому кодексі України. Запропоновано сформувати її із двох груп платежів, об’єднувальними в яких є ФСП і єдиний податок відповідно. Аргументовано доцільність зміни назви першого з них на спеціальний податок із земельних угідь сільгоспвиробників, що відповідатиме його призначенню, вказуватиме на об’єкт оподаткування та платника. 
Виявлено, що однією з основних проблем ФСП є нерівномірність в оподаткуванні сільгоспвиробників з різною спеціалізацією та недосконалість переведення платників із спеціальної на загальнодержавну систему оподаткування. Так, якщо в окремих господарствах галузі рослинництва після його введення нарахування до бюджету скоротились у 2,4-4,5 раза, то в деяких підприємствах тваринництва та птахівництва – у 20 і 95 разів відповідно. Доведено необхідність уведення додаткових критеріїв для платників ФСП з установленням мінімальної площі угідь із розрахунку на утримання однієї тварини та передбачення частки (20-30 %) власних кормів у їх структурі для годування птиці, запровадження річного перерахунку податків і податкових зборів відповідно до умов загальнодержавної системи оподаткування у разі недотримання еталону сільгоспвиробника.
Узагальнення визначень спрощеної системи оподаткування показало необхідність їх коригування та приведення до відповідності із структурною будовою категорії “система”. На цій підставі запропоновано розглядати її як законодавчо встановлену сукупність окремих податків і зборів, які сплачуються за вибором суб’єкта малого підприємництва поряд із єдиним податком на умовах, передбачених Податковим кодексом з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Визначені в дисертаційному дослідженні особливості її функціонування дозволили розділити суб’єктів дрібного підприємництва у сільському господарстві з метою сплати податків (з альтернативою вибору) на три групи: 1) мікропідприємства (до 9 осіб) з граничним обсягом виручки, що дає право не реєструватись платником ПДВ та сплачувати єдиний податок за ставкою 10 %; 2) малі (10-49 осіб та виручкою до 500 тис. євро) зі сплатою ПДВ та єдиного податку за ставкою 6 %; 3) середні (50-249 осіб та виручкою більш як 500 тис. євро) з можливістю обрання спеціальної або загальнодержавної системи оподаткування.
Доведено необхідність прийняття окремого закону, що регулював би спрощену систему оподаткування, передбачав об’єктивні критерії для суб’єктів малого підприємництва, їх диференціацію за величиною виручки та чисельністю працівників і сприяв уніфікації адміністрування єдиного податку.
ВИСНОВКИ
У дисертаційній роботі наведено теоретичне узагальнення та нове розв’язання проблеми, пов’язаної із сутністю та специфічними особливостями функціонування системи оподаткування у сільському господарстві України в контексті наукового обґрунтування шляхів і напрямів удосконалення основних її складових у перспективі. Це дозволило сформулювати висновки теоретико-методологічного та науково-прикладного змісту, що відображають вирішення завдань дисертаційного дослідження відповідно до поставленої мети:
1. Доведено, що, незважаючи на тривалий період існування натуральних податків, до цього часу відсутня однозначність у визначенні їх суті, яка інколи трактується однобічно та не враховує інших негрошових і специфічних форм розрахунків з державою в період недостатності готівкових та безготівкових коштів. Зважаючи на необхідність осмислення та наукового поглиблення його змісту, у дисертаційній роботі запропоновано під цією дефініцією розуміти не лише розрахунки сільськогосподарською продукцією, як традиційно вважалось, але й у будь-якій іншій формі, крім грошової, яка здійснюється податкоплатниками або стягується уповноваженими державними органами виконавчої влади відповідно до чинного законодавства. Такий підхід значно розширює сутність і зміст натурального податку, дозволяє відносити до його переліку й взаємозаліки податкових заборгованостей, надані послуги та виконані роботи в рахунок їх сплати.
2. З’ясування суті податку й податкового збору дозволило встановити, що ці фінансові категорії деколи ототожнюються та наводяться під одним визначенням у законодавчих актах з фінансових питань і мають практичне значення для платників у їх відносинах з бюджетами. Тому назви платежів державі запропоновано розділити на дві групи: податки, які зараховуються до державного та місцевих бюджетів; податкові збори, які перераховуються до централізованих цільових фондів. Це дає можливість глибше пізнати суть двох фінансових категорій, виявити притаманні їм ознаки та особливості, обґрунтувати необхідність і доцільність їх сплати як умови одержання державних послуг.
3. Розкриття домінантного призначення принципів оподаткування, особливостей їх формулювання і формування дало змогу виявити недостатньо чіткі підходи до класифікаційних ознак, що зменшує їхню важливість, породжує певну невпорядкованість, призводить до дублювання та втрати глибинної суті й глобальності змісту, ускладнює можливість їх застосування й дотримання, не сприяє виокремленню специфічних рис, важливих для загальнодержавної системи оподаткування та її підсистеми, сформованої у сільському господарстві. Доведено доцільність їх систематизації за пріоритетами реалізації податкової політики та у залежності від системи оподаткування. Таке їх упорядкування сприятиме науковому підходу до побудови системи оподаткування та її підсистеми у сільському господарстві.
4. На підставі західної наукової думки встановлено, що ефективною протидією економічним коливанням є податкові інструменти, застосування яких повинно здійснюватись з урахуванням особливостей системи оподаткування, її гнучкості та здатності адаптуватись до нових умов. Доведено, що традиційні підходи до необґрунтованого підвищення податкових ставок і збільшення податкового навантаження в розробках адептів теорії економіки пропозиції та раціональних очікувань не враховують їх впливу на розподіл доходів у тіньовому секторі, одержанні конкурентних переваг і податкових привілеїв, порівняно з легальним бізнесом, ролі податкової культури, які є вирішальними в прийнятті рішень індивідуумів.
Визначено податкову культуру як досконале володіння формами і методами достовірного обчислення та забезпечення своєчасної сплати й зарахування податків і податкових зборів до відповідних бюджетів і державних цільових фондів. Обґрунтовано, що чітке і однозначне розуміння її змісту дозволяє вивчити суміжні проблеми та визначає окремий вид культури, якою повинні бути наділені усі суб’єкти податкового процесу, а не лише платники податків.
5. Системний підхід до дослідження й уточнення властивостей систем дозволив уперше обґрунтувати суть і зміст системи оподаткування у сільському господарстві як підсистеми загальнодержавної системи оподаткування, у якій з метою врахування особливостей цієї галузі законодавчо визначено сукупність податків і податкових зборів до бюджетів та державних цільових фондів, передбачених для обкладання сільськогосподарських товаровиробників, у побудові порядку обчислення й сплати яких реалізуються податкові принципи. Водночас уточнено категорію “система оподаткування”, яка деколи ототожнюється з податковою системою, чим спотворюється суть різних за значенням дефініцій. Їх розмежування та введення до податкової лексики визначення системи оподаткування у сільському господарстві сприятиме впорядкуванню понятійного апарату, коректному трактуванню фінансових категорій і прийняттю управлінських рішень у сфері податкової політики.
6. Використані у дисертації методи дослідження дозволили з’ясувати, що колишнє необ'єктивне ставлення до наукової думки в оподаткуванні залишило поза увагою прогресивні ідеї представників меркантилізму, теоретичні надбання фізіократів, деякі принципові положення класичної та неокласичної економічних шкіл, актуальність яких, як доведено, не втрачається й у теперішній час. Їхнє узагальнення дало змогу теоретично їх поглибити та сформувати вимоги до системи оподаткування у сільському господарстві. Найбільш суттєвими з них визначено встановлення зручних строків сплати податків; завершення оцінки земельних угідь; дотримання стабільності податкового законодавства в період дії договору оренди земельних паїв; недоцільність установлення акцизу на підакцизну сировину; декларування доходів і витрат в оподаткуванні фізичних осіб; скасування неефективних місцевих податків і зборів та уведення податку на розваги, що збільшить доходи бюджетів, сприятиме перекладенню податкового навантаження на осіб, які мають можливість платити більше.
7. Застосування історичного методу дослідження дозволило встановити, що виникнення системи оподаткування у сільському господарстві є об’єктивно-реальним процесом, унаслідок якого вона еволюціонувала й удосконалювалась на етапах свого становлення. З’ясовано, що перші з них характеризувались недосконалістю її елементів, нерозвиненістю грошової і наявністю натуральної форми сплати, застосуванням невластивих показників для нарахування податків, визначення податкоплатників, податкової бази, ставок оподаткування та пільг, встановленням майнової відповідальності за порушення термінів розрахунків із державою. Доведено, що на наступних етапах, які збіглися  з ринковими перетвореннями, податок на прибуток з річним звітним податковим періодом без сплати авансових платежів виявився найбільш зручним для сільгосппідприємств у розрахунках з державою. Пізнання цих особливостей істотно впливає на розробку концепції розвитку системи оподаткування у сільському господарстві.
8. Поєднання методів дисертаційного дослідження дало змогу виявити, що становлення ПДВ у системі оподаткування в сільському господарстві відбулось без достатнього врахування зарубіжного досвіду, з відсутністю однозначних підходів до визначення платника, суб’єкта податку, об’єкта оподаткування, розподілу податкового кредиту. Наголошено, що все це є впливовим чинником зменшення кількості сільгосппідприємств – платників ПДВ. Запропоновано законодавчо закріпити поняття і функції податкового агента та прийняти методику розподілу податкового кредиту залежно від напрямків реалізації продукції, що дозволить уточнити місце платника та суб’єкта податку, сприятиме державному регулюванню і використанню ПДВ у сільському господарстві в умовах спеціального режиму.
9. За результатами проведеного порівняльного аналізу та методу типологічного групування встановлено, що запровадження ФСП у системі оподаткування в сільському господарстві сприяло підвищенню рівня розрахунків сільгоспвиробників із державою до майже 100 %, зниженню в окремих районах більш як у 4 рази суми нарахувань і зростанню цього перевищення в наступних роках у деяких господарствах із 8,9 до 12,3 раза. Виявлено основні причини зменшення ефективності податку. До найістотніших з них віднесено неврахування потреб місцевих бюджетів і державних цільових фондів; нерівномірність розподілу нарахованих сум у структурі господарств; стримування диверсифікації виробництва; наявність можливостей для ухиляння від сплати; недосконалість методики обчислення. Сформовано методичні підходи стосовно корегування сільгоспвиробниками ставки податкового збору до Пенсійного фонду та нарахування ФСП за розробленою авторською схемою з пропонованим механізмом реалізації відстрочок сплати податку за форс-мажорних обставин, що сприятиме об’єктивності формування джерел для виплати пенсій і дотриманню прозорості у податковому механізмі.
10. Розкрито суть і зміст бюджетного відшкодування як обов’язкової грошової форми повернення ПДВ на відміну від зарахування податкового кредиту, призначеного для зменшення податкових зобов’язань і податкової заборгованості. Виявлено, що неефективний механізм повернення сільгоспвиробникам ПДВ коштами є наслідком нормотворчої роботи, спрямованої на збільшення термінів, зміни форм і видів бюджетного відшкодування. Обґрунтовано, що невчасне його надходження у господарства призводить до нелегітимного відволікання оборотних коштів та створює додаткові витрати для Державного бюджету України. Доведено, що в умовах спеціального режиму оподаткування сільгосппідприємства самостійно не розв’яжуть проблему відшкодування податкового кредиту, який більш як у 5 і 14 раза перевищує суму податку, нараховану відповідно для підтримки тваринництва й птахівництва та забезпечення виробничих потреб. Аргументовано необхідність державного втручання для зменшення часового лага у відшкодуванні ПДВ сільськогосподарським товаровиробникам.
11. Визначені в дисертаційному дослідженні особливості функціонування спрощеної системи оподаткування дали змогу розглядати її як сукупність окремих податків і податкових зборів, що сплачуються за вибором суб’єкта малого підприємництва поряд із єдиним податком на умовах, передбачених Податковим кодексом України з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Встановлено, що невідповідність критеріїв економічним реаліям і особливостям розрахунків у сільському господарстві стримують господарства від переходу на сплату єдиного податку. Обґрунтовано необхідність прийняття окремого закону для регулювання спрощеної системи оподаткування, встановлення для платників чітких еталонів, узгоджених з іншими законодавчими актами, запровадження порядку їх зміни не пізніше, ніж за рік до початку бюджетного року. Дотримання цих вимог сприятиме сільгоспвиробникам у виборі оптимальної системи оподаткування та достовірному обчисленню показників, необхідних для підтвердження платника ФСП, єдиного податку, суб’єкта спеціального режиму з ПДВ.
12. Виявлені методологічні проблеми законодавчого запровадження принципів побудови системи оподаткування дали змогу згрупувати їх за ознакою їхньої важливості; довести неоднозначність соціальної справедливості в оподаткуванні й доцільність уведення принципів соціального спрямування, прозорості, збалансованості фіскальної і регулювальної функції податків; визначити вимоги до податкового законодавства та професійного рівня бухгалтерів сільгосппідприємств і службових осіб податкової служби; узагальнити причини та наслідки несвоєчасної сплати податків й обґрунтувати практичну перевагу щоквартальних строків і окремого механізму застосування санкцій у сільському господарстві. Це відповідатиме науковій систематизації класичних принципів оподаткування, сприятиме підвищенню відповідальності за розрахунки з державою, вплине на зменшення витрат і збільшення корисності платежів.
13. Визначено напрямки удосконалення основних складових системи оподаткування у сільському господарстві, серед яких: уточнення назви податку з доданої вартості; зарахування ПДВ частково до спеціального фонду Державного бюджету України та запровадження альтернативної його сплати для постачальників і покупців; уніфікація декларації з ПДВ для сільгоспвиробників; поновлення пільги з ПДВ для послуг з харчування механізаторів і тваринників продуктами власного виробництва в польових їдальнях; застосування поліпшеної методики для обчислення земельного податку із земель населених пунктів; виведення з переліку об’єктів оподаткування колісних тракторів та уточнення назви податку на транспортні засоби; утримання податку з доходів працівників сільгосппідприємств (сільгоспвиробників) за окремою ставкою 10 % та застосування у перспективі прогресивної шкали з “помірною прогресією”.
Розроблено Концепцію розвитку системи оподаткування у сільському господарстві, реалізація якої дасть змогу поліпшити податковий клімат для сільськогосподарських товаровиробників, врахувати в механізмі дії кожного окремого податку, особливості розподілу фінансових ресурсів у галузі та потреби бюджетів.
14. Доведено доцільність подальшого функціонування альтернативної системи оподаткування у сільському господарстві як сукупності окремих податків і податкових зборів, сформованих законодавчо та обраних на альтернативній основі для розрахунків із державою певними категоріями платників за відповідності критеріям, передбаченим Податковим кодексом України. Визначення таких критеріїв дозволило обґрунтувати величину виручки для суб’єктів малого підприємництва, згрупувати господарства за окремими ознаками, запропонувати найбільш прозорий механізм обрання спрощеної системи оподаткування та спеціальної зі сплатою ФСП для сільгосппідприємств з різною спеціалізацією, рекомендувати для сільгоспвиробників встановити за мірило частку валового доходу з реалізації сільськогосподарської продукції на рівні більш як 50 % з одночасним запровадженням річного перерахунку платежів у разі її недотримання. Розроблено модель функціонування альтернативної системи оподаткування у сільському господарстві, що сприяє інформованості податкоплатників, їх альтернативному вибору, усуває невизначеність та можливість зменшити нарахування податків до бюджетів суб’єктам, які не відповідають податковому критерію сільськогосподарського товаровиробника.
СПИСОК ОПУБЛІКОВАНИХ ПРАЦЬ ЗА ТЕМОЮ ДИСЕРТАЦІЇ
Монографії:
1.	Синчак В. П. Оподаткування доходів працівників сільськогосподарських підприємств / В. П. Синчак // Ринкова трансформація економіки АПК: кол. монографія у чотирьох частинах / за ред. П. Т. Саблука, В. Я. Амбросова, Г. Є. Мазнєва.– К.: ІАЕ, 2002. – Ч. 3: Фінансово-кредитна система. – 2002. – С. 174-178. (29,75 д. а., особистий внесок – 0,23 д. а.).
2.	Синчак В. П. Еволюція наукової думки в оподаткуванні та її реалізація у податкових системах: монографія / В. П. Синчак / Акад. аграр. наук України, Відділення фінансів, обліку та інвестицій та ін. – К.; Хмельницький: ХУУП, 2006. – 294 с. (16,7 д. а.). (Рецензії: Стеченко Д. М. Сучасне дослідження наукової думки в оподаткуванні / Д. М. Стеченко // Університетські наукові записки. – 2007. – № 1 (21). – С. 357-358. Кірейцев Г. Г. Наукова думка в оподаткуванні у трансформаційних умовах / Г. Г. Кірейцев // Облік і фінанси АПК. – 2007. – № 6-7. – С. 64-65.).
3.	Синчак В. П. Система оподаткування у сільському господарстві України: теорія, методологія та практика: монографія / В. П. Синчак / Акад. аграр. наук; ННЦ “ІАЕ”; Хм. ун-т упр-ня та права. – К.; Хмельницький: ХУУП, 2008. – 476 с. (27,0 д. а.). (Рецензії: Малік М. Й. Монографічне дослідження системи оподаткування у сільському господарстві України / М. Й. Малік // Облік і фінанси АПК. – 2008. – № 3. – С. 149-150. Кулинич О. І. Актуальне дослідження системи оподаткування у сільському господарстві України / О. І. Кулинич // Університетські наукові записки. – 2008. – № 3 (27). – С. 497-498.).
4.	Синчак В. П. Система оподаткування у сільському господарстві в умовах вступу України до СОТ / В. П. Синчак // Стратегія розвитку і реалізації потенціалу АПК: кол. монографія / [відп. за вип. Ю. С. Цал-Цалко, К. О. Бужимська]. – Житомир: Житомирське об’єдн. громад. орг-ції “Спілка економістів України”, 2008. – С. 202-212. (16,3 д. а., особистий внесок – 0,61 д. а.).
Статті в наукових фахових виданнях:
5.	Синчак В. П. Оподаткування сільськогосподарських підприємств – власників транспортних засобів / В. П. Синчак // Економіка АПК. – 1997. – № 9. – С. 50-55. (0,60 д. а.).
6.	Синчак В. П. Особливості відшкодування з бюджету податку на додану вартість сільськогосподарським підприємствам / В. П. Синчак // Економіка АПК. – 1998. – № 2. – С. 36-40. (0,47 д. а.).
7.	Синчак В. П. Трансформація податку на додану вартість у сільськогосподарських підприємствах / В. П. Синчак // Економіка АПК. – 1998. – № 3. – С. 37-42. (0,51 д. а.).
8.	Синчак В. П. Дотування сільськогосподарських товаровиробників через податок на додану вартість / В. П. Синчак // Економіка АПК. – 1998. – № 5. – С. 21-25. (0,53 д. а.).
9.	Синчак В. П. Фіксований сільськогосподарський податок з фермерських господарств: ілюзії і реальність / В. П. Синчак // Наук. вісн. нац. аграр. ун-ту. – 1999. – № 18. – С. 206-212. (0,53 д. а.).
10.	Синчак В. П. Оподаткування сільгоспвиробників: проблеми і вирішення / В. П. Синчак // Вісн. технолог. ун-ту Поділля. – 2002. – № 2. – Ч. 1. – С. 189-193. (0,70 д. а.).
11.	Синчак В. П. Забезпечення соціальної справедливості при оподаткуванні доходів працівників сільськогосподарських підприємств / В. П. Синчак // Економіка АПК. – 2002. – № 11. – С. 53 – 59. (0,51 д. а.).
12.	Синчак В. П. Справедливість в оподаткуванні доходів громадян як фактор стабільності в суспільстві / В. П. Синчак // Формування ринкових відносин в Україні: зб. наук. пр. / наук. ред. І. К. Боднар. – К., 2002. – Вип. 19. – С. 135-141. (0,80 д. а.).
13.	Синчак В. П. Удосконалення фінансово-податкового контролю за використанням податку на додану вартість у сільськогосподарських підприємствах / В. П. Синчак // Вісн. Хм. ін-ту регіонального управ. та права. – 2002.– № 4. – С. 161-166. (0,45 д. а.).
14.	Синчак В. П. Принцип рівнозначності та пропорційності в податковій системі / В. П. Синчак // Вісн. Житомир. інженерно-технолог. ін-ту. Серія “Економічні науки”. – 2002. – № 22. – С. 381-386. (0,46 д. а.).
15.	Синчак В. П. Податкове регулювання зовнішньоекономічної діяльності сільгоспвиробників / В. П. Синчак // Проблеми розвитку зовнішньоекономічної діяльності і залучення іноземних інвестицій: регіональний аспект: зб. наук. пр. – Донецьк: ДонНУ, 2003. – С. 732-734. (0,22 д. а.).
16.	Синчак В. П. Удосконалення спеціального режиму оподаткування сільгоспвиробників при справлянні податку на додану вартість / В. П. Синчак // Вісн. технол. ун-ту Поділля. Економічні науки. – 2003. – № 2. – Т. 2. – С. 78-81. (0,46 д. а.).
17.	Синчак В. П. Методика обчислення фіксованого сільськогосподарського податку в реформованих господарствах / В. П. Синчак // Вісн. Хм. ін-ту регіонального управ. та права. – 2003. – № 1 (5). – С. 209-215. (0,55 д. а.).
18.	Синчак В. П. Критерії визначення платників фіксованого сільськогосподарського податку / В. П. Синчак // Фінанси України. – 2003. – № 8. – С. 33-40. (0,53 д. а.).
19.	Синчак В. П. Податкові відносини сільгоспвиробників з місцевими бюджетами в аспекті фіксованого сільськогосподарського податку / В. П. Синчак // Вісн. Хм. ін-ту регіонального управ. та права. – 2003. – № 2 (6). – С. 251-25. (0,67 д. а.).
20.	Синчак В. П. Спеціальний режим у непрямому оподаткуванні сільгоспвиробників / В. П. Синчак // Економіка АПК. – 2003. – № 7. – С. 102-109. (0,67 д. а.).
21.	Синчак В. П. Фіксований сільськогосподарський податок в умовах реформування: переваги та недоліки / В. П. Синчак // Вісн. Донецького ун-ту. Серія В. Економіка і право. – 2003. – № 1. – С. 198-205. (0,48 д. а.).
22.	Синчак В. П. Податкове регулювання у реформованих сільськогосподарських підприємствах як один із важелів розвитку аграрного виробництва / В. П. Синчак // Вісн. технолог. ун-ту Поділля. Економічні науки. – 2003. – № 5. – Ч. 2. – С. 19-24. (0,63 д. а.).
23.	Синчак В. П. Платник податку як елемент податкової системи / В. П. Синчак // Торгівля і ринок України: темат. зб. наук. праць з проблем торгівлі і громад. харч-ня. / голов. ред. О. О. Шубін. – Донецьк: ДонДУЕТ, 2003. – Вип. 15. – Т. 1. – С. 293-298. (0,39 д. а.).
24.	Синчак В. П. Натуральна сплата податків у сільському господарстві як одна з форм розрахунків з бюджетом / В. П. Синчак // Вісн. Хм. ін-ту регіонального управ. та права. – 2003.– № 3-4 (7-8).– С. 354-361. (0,61 д. а.).
25.	Синчак В. П. Відшкодування ПДВ у податковій системі сільського господарства: стан та перспективи / В. П. Синчак // Наукові записки Острозької академії. Серія “Економіка”. – 2004. – Вип. 6. – С. 83-91. (0,48 д. а.).
26.	Синчак В. П. Податкова культура як фактор збільшення бази оподаткування / В. П. Синчак // Економіка: проблеми теорії та практики: зб. наук. пр.: у 4 т. – Дніпропетровськ: ДНУ, 2004. – Вип. 196. – Т. III. – 2004. – С. 685-693. (0,53 д. а.).
27.	Синчак В. П. Особливості використання окремих рахунків для зарахування ПДВ у податковій системі сільського господарства / В. П. Синчак // Облік і фінанси АПК. – 2005. – № 2 (4). – С. 26-32. (0,61 д. а.).
28.	Синчак В. П. Становлення системи оподаткування в сільському господарстві: вітчизняний досвід / В. П. Синчак // Університетські наукові записки. – 2005. – № 1-2 (13-14). – С. 341-346. (0,46 д. а.).
29.	Синчак В. П. Деякі аспекти становлення системи оподаткування в сільському господарстві / В. П. Синчак // Наукові записки Острозької академії: Серія “Економіка”. – 2005. – Вип. 7. – Ч. 1. – С. 198-205. (0,46 д. а.).
30.	Синчак В. П. Теоретичні аспекти побудови податкової системи в сільському господарстві / В. П. Синчак // Університетські наукові записки. – 2005. – № 4 (16). – С. 341-346. (0,51 д. а.).
31.	Синчак В. П. Податкові інструменти державного регулювання в сільському господарстві / В. П. Синчак // Університетські наукові записки. – 2006. – № 1 (17). – С. 322-327. (0,52 д. а.).
32.	Синчак В. П. Податкова звітність сільськогосподарських товаровиробників: проблеми та вдосконалення / В. П. Синчак // Наукові записки Острозької академії. Серія “Економіка”. – 2006. – Вип. 8. – Ч. 1. – С. 270-278. (0,51 д. а.).
33.	Синчак В. П. Удосконалення податкової звітності сільськогосподарських підприємств – платників податків / В. П. Синчак // Облік і фінанси АПК. – 2006. – № 12 (26). – С. 84-88. (0,47 д. а.).
34.	Синчак В. П. Гетерогенний зміст податків і зборів у системі оподаткування сільського господарства / В. П. Синчак // Університетські наукові записки. – 2007. – № 1 (21). – С. 336-342. (0,60 д. а.).
35.	Синчак В. П. Систематизація основних положень класиків політичної економії та можливість їх реалізації у системі оподаткування України / В. П. Синчак // Університетські наукові записки. – 2007. – № 3 (23). – С. 268-274. (0,58 д. а.).
36.	Синчак В. П. Передумови виникнення та розвиток неокласичних концепцій в оподаткуванні / В. П. Синчак // Університетські наукові записки. – 2007. – № 4 (24). – С. 516-521. (0,53 д. а.).
37.	Синчак В. П. Теоретичне обґрунтування поняття системи оподаткування у сільському господарстві / В. П. Синчак // Наукові записки Острозької академії. Серія “Економіка”. – 2007. – Вип. 9. – Ч. 1. – С. 317-327. (0,57 д. а.).
38.	Синчак В. П. Деякі аспекти формування наукових ідей в оподаткуванні у період меркантилізму та фізіократії / В. П. Синчак // Інноваційна економіка. – 2007. – № 4 (6). – С. 214-218. (0,50 д. а.).
39.	Синчак В. П. Парадигма системи оподаткування у сільському господарстві за радянської доби / В. П. Синчак // Фінанси України. – 2007. – № 11. – С. 138-145. (0,56 д. а.).
40.	Синчак В. П. Альтернативні системи оподаткування у сільському господарстві: сутність і зміст / В. П. Синчак // Облік і фінанси АПК. – 2007. – № 11-12 (32-33). – С. 194-198. (0,48 д. а.).
41.	Синчак В. П. Натуральні поставки державі як прихована форма податку на етапах становлення системи оподаткування у сільському господарстві / В. П. Синчак // Університетські наукові записки. – 2008. – № 1 (25). – С. 397-403. (0,61 д. а.).
42.	Синчак В. П. Ретроспектива податкових принципів у контексті сучасних наукових підходів / В. П. Синчак // Фінанси України. – 2008. – № 2. – С. 98-106. (0,64 д. а.).
43.	Синчак В. П. Податкове стимулювання сільськогосподарських товаровиробників в умовах вступу України до СОТ / В. П. Синчак // Університетські наукові записки. – 2008. – № 2 (26). – С. 366-371. (0,54 д. а.).
44.	Синчак В. П. Концепція удосконалення системи оподаткування у сільському господарстві України / В. П. Синчак // Університетські наукові записки. – 2008. – № 4 (28). – С. 425-429. (0,43 д. а.).
Публікації в інших виданнях:
45.	Синчак В. П. Деякі особливості непрямого оподаткування у селянських (фермерських) господарствах / В. П. Синчак // Аграрна наука – селу: наук. зб. – Кам’янець-Подільський, 1998. – Вип. 6. – С. 144-145. (0,15 д. а.).
46.	Синчак В. П. Методологічні аспекти реформування податкової служби України / В. П. Синчак // Аграрна наука – селу: наук. зб. – Кам’янець-Подільський, 1999. – Вип. 7. – С. 107-113. (0,45 д. а.).
47.	Синчак В. П. Налогообложение сельскохозяйственных товаропроизводителей Украины в условиях перехода к рынку / В. П. Синчак // Налоги и налогообложение: науч.-пр. журнал. – М.: Декабрь, 2005. – С. 67-71. (0,51 д. а.).
Матеріали наукових конференцій:
48.	Синчак В. П. Формування бюджетів органів місцевого самоврядування в контексті фіксованого сільськогосподарського податку / В. П. Синчак // Актуальні проблеми Державної регіональної політики в умовах проведення адміністративної реформи в Україні: зб. наук. пр. Всеукр. наук.-пр. конф. – Хмельницький, 2003. – Спецвипуск № 2. – С. 213-216. (0,15 д. а.).
49.	Синчак В. П. Особливості використання сільгоспвиробниками спеціальних рахунків для зарахування ПДВ / В. П. Синчак // Фінансово-економічні проблеми розвитку регіонів України: зб. матеріалів V Всеукр. наук.-пр. конф. – Дніпропетровськ, 2004. – Т. 1. – С. 34-35. (0,14 д. а.).
50.	Синчак В. П. Деякі особливості формування системи оподаткування в сільському господарстві / В. П. Синчак // Стан і проблеми трансформації фінансів та економіки регіонів у перехідний період: зб. наук. праць III Міжнар. наук.-пр. конф. – Хмельницький, 2005. – С. 337-342. (0,27 д. а.).
51.	Синчак В. П. Сутність та проблеми податкової звітності сільськогосподарських товаровиробників – платників податків / В. П. Синчак // Реформування обліку, звітності та аудиту в системі АПК України: стан та перспективи: зб. тез та виступів II Міжнар. наук.-пр. конф. – К.: ННЦ ІАЕ, 2006. – С. 123-125. (0,21 д. а.).
52.	Синчак В. П. Податкова система в сільському господарстві: теоретичний аспект / В. П. Синчак // Розвиток фінансової системи України в умовах ринкових трансформацій: зб. матеріалів III Всеукр. міжвуз. наук.-пр. конф. вчених, викладачів та практичних пр-ків, 16-17 лют. 2006 р. – Вінниця: Книга-Вега, 2006. – Т. 1. – 2006. – С. 330-332. (0,27 д. а.).
53.	Синчак В. П. Налоговое регулирование финансовой деятельности сельскохозяйственных производителей Украины / В. П. Синчак // Государственное регулирование экономики и повышение эффективности деятельности субъектов хозяйствования: сб. науч. стат. 2-й Междунар. науч.-пр. конф., 20-21 апр. 2006 г., Минск: в 2-х ч. – Мн.: Акад. Управ. при Президенте Республики Беларусь, 2006. – Ч. 1. – С. 231-233. (0,16 д. а.).
54.	Синчак В. П. Обґрунтування доцільності застосування альтернативних систем оподаткування у сільському господарстві / В. П. Синчак // Реформування обліку, звітності та аудиту в системі АПК України: стан та перспективи: III Міжнар. наук.-пр. конф., 29-30 лист. 2007 р., Київ. – К.: “Юр-Агро-Веста”, 2007. – С. 226-229. (0,18 д. а.).
55.	Синчак В. П. Деякі проблеми застосування спрощеної системи оподаткування у сільському господарстві / В. П. Синчак // Актуальні проблеми на сучасному етапі та перспективи розвитку фінансово-кредитного механізму АПК. – Кам’янець-Подільський, 2007. – Вип. 15. – Т. 3. – С. 322-328. (0,34 д. а.).
56.	Синчак В. П. Статистичне прогнозування ПДВ в умовах застосування сільськогосподарськими виробниками окремих рахунків / В. П. Синчак // Статистична оцінка соціально-економічного розвитку: тези доп. Всеукр. наук.-пр. конф. – Хмельницький: ХУУП, 2008. – С. 90-94. (0,25 д. а.).
57.	Синчак В. П. Податкові складові у фінансовому забезпеченні сільгоспвиробників / В. П. Синчак // Наукове та професійне забезпечення розвитку обліку та фінансів аграрного сектору економіки в умовах глобалізації: зб. тез доповідей IV Міжнар. наук.-пр. конф., Київ, 18-19 верес. 2008 р. – К.: “Юр-Агро-Веста”, 2008. – С. 101-104. (0,16 д. а.).
58.	Синчак В. П. Удосконалення спеціального режиму оподаткування ПДВ у сільському господарстві в умовах вступу до СОТ / В. П. Синчак // Стратегія розвитку і реалізації потенціалу АПК: матеріали Всеукр. наук.-пр. конф., Житомир, 26 верес. 2008 р. – Житомир: Житомирське об’єдн. громад. орг-ції “Спілка економістів України”, 2008. – С. 120-122. (0,13 д. а.).
АНОТАЦІЯ
Синчак В. П. Система оподаткування у сільському господарстві України: теорія, методологія та практика. – Рукопис.
Дисертація на здобуття наукового ступеня доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.08. – гроші, фінанси і кредит. – Національний науковий центр “Інститут аграрної економіки” УААН, Київ, 2009.
У дисертаційній роботі досліджуються теоретико-методологічні засади та практика функціонування системи оподаткування у сільському господарстві України. Визначено її суть і зміст з точки зору системного підходу, систематизовано основні податкові принципи та наведено їх авторську класифікацію. Розглянуто особливості формування наукової думки в оподаткуванні в різних економічних школах. Здійснено ретроспективний аналіз процесу становлення системи оподаткування у сільському господарстві з виокремленням його етапів, проведено її оцінку в контексті чинних податків і податкових зборів. Обґрунтовано основні напрями та шляхи вдосконалення системи оподаткування у сільському господарстві України.
Ключові слова: натуральний податок, податковий збір, податкові принципи, загальнодержавна система оподаткування, система оподаткування у сільському господарстві, податкова культура, альтернативні системи оподаткування. 
АННОТАЦИЯ
Синчак В. П. Система налогообложения в сельском хозяйстве Украины: теория, методология и практика. – Рукопись.
Диссертация на соискание ученой степени доктора экономических наук по специальности 08.00.08. – деньги, финансы и кредит. – Национальный научный центр “Институт аграрной экономики” УААН, Киев, 2009.
В диссертационной работе исследуются теоретико-методологические основы и практика функционирования системы налогообложения в сельском хозяйстве Украины. Дано авторское определение дефиниции “система налогообложения в сельском хозяйстве”, под которой предложено понимать подсистему общегосударственной системы налогообложения, в которой законодательно определена совокупность налогов и налоговых сборов в бюджеты и государственные целевые фонды, предусмотренных для обложения сельскохозяйственных товаропроизводителей, в порядке исчисления и оплаты которых реализуются налоговые принципы с целью учёта особенностей этой отрасли.
Усовершенствованно определение натурального налога как платежа, уплачиваемого налогоплательщиками или изымаемого полномочными государственными органами исполнительной власти в разных формах, кроме денежной.
Предложено все платежи государству разделить на две группы: налоги, зачисляемые в государственный и местные бюджеты; налоговые сборы, перечисляемые в централизованные целевые фонды. Уточнены определения налога и налогового сбора.
В работе предложено две классификационные группы налоговых принципов, уточнено толкование понятий “специальный налоговый режим” и “общегосударственная система налогообложения”. Доказано необходимость разграничения последнего определения и категории “налоговая система”.
Обосновано определение налоговой культуры, под которым следует понимать совершенное владение формами и методами достоверного исчисления и своевременной уплаты и зачисления налогов и налоговых сборов соответствующим бюджетам и государственным целевым фондам плательщиками, работниками налоговой службы и другими субъектами налогового процесса.
Обобщены теоретические основания представителей различных экономических школ в развитии налоговой мысли в налогообложении. Их основополагающие достижения нашли дальнейшее подтверждение в диссертационном исследовании. Обоснована необходимость применения некоторых из них в системе налогообложения в сельском хозяйстве Украины.
Рассмотрен процесс эволюции системы налогообложения в сельском хозяйстве Украины со времён появления первых форм налогообложения до современных видов налогов, на основании чего выделено девять этапов её становления.
Определены основные тенденции, при которых в сельском хозяйстве, кроме денежных налогов, вводились натуральные, а также обязательные поставки сельскохозяйственной продукции. Установлены причины игнорирования налоговых принципов, субъективного распределения налогового бремени, выделены преимущества и недостатки уплаты платежей во времена административно-командной экономики.
Исследование особенностей введения налогов в период становления рыночных отношений позволило обосновать объективность увеличения налоговой задолженности сельскохозяйственных предприятий. Доказано неэффективность проводимых мероприятий по её списанию государством на этом этапе. Рассмотрено некоторые научные подходы к концепции единого налога и на их основании показано, что при несовершенстве налогового законодательства, недостаточной налоговой культуре, кризисах в уплате налогов она имеет наибольший шанс практического применения.
На базе аналитического материала и отчетных данных отдельных аграрных предприятий осуществлена оценка системы налогообложения в сельском хозяйстве Украины. В процессе анализа определены основные преимущества и недостатки фиксированного сельскохозяйственного налога.
Обоснована необходимость смены названия НДС с “налог на добавленную стоимость” на “налог с добавленной стоимости”, установлены причины уменьшения численности плательщиков НДС среди сельскохозяйственных товаропроизводителей. Отображены особенности возмещения аграриям налогового кредита по НДС и предложены мероприятия по улучшению этого механизма.
Выявлены основные тенденции в установлении критериев для переведения плательщиков на альтернативную систему налогообложения. Обоснована необходимость изменять критерии сельскохозяйственным производителям для отнесения их к плательщикам альтернативной системы налогообложения не позже года до начала следующего бюджетного периода. Предложен механизм переведения плательщиков фиксированного сельскохозяйственного налога на общегосударственную систему налогообложения. Доказано возможность возмещения потерь бюджетов в случае несоответствия статуса сельхозпроизводителя в отчетном году.
Определены основные направления и пути усовершенствования системы налогообложения в сельском хозяйстве Украины.
Обоснованы мероприятия для эффективного функционирования системы налогообложения в сельском хозяйстве. Предложено придерживаться налоговых принципов, повышать налоговую культуру субъектов налогового процесса, искоренить неопределённость и создать удобные условия аграриям для уплаты налогов, упорядочить её элементы и некоторые составные в налоговом процессе, повысить роль альтернативной системы налогообложения в сельском хозяйстве. 
Разработана Концепция усовершенствования системы налогообложения в сельском хозяйстве.
Предложена Модель функционирования альтернативной системы налогообложения в сельском хозяйстве.
Ключевые слова: натуральный налог, налоговый сбор, налоговые принципы, общегосударственная система налогообложения, система налогообложения в сельском хозяйстве, налоговая культура, альтернативные системы налогообложения.
ANNOTATION
Synchak V. P. System of taxation in agriculture of Ukraine: theory, methodology and practice. – The manuscript.
The dissertation for obtaining a scientific degree of Doctor of economic sciences on the specialty 08.00.08 – Money, Finance and Credit. – National Scientific Center (NSC) “Institute of agrarian economy UAAS”, Kyiv, 2009.
Certain theoretical and methodological principles and practice of functioning of taxation system in agriculture of Ukraine have been researched in the scientific thesis. The essence and content of the dissertation have been defined from the point of view of systematic approach to the problem. The basic principles of taxation have been systematized and the author’s classification of these principles has been given. Specific peculiarities of development of scientific thought in the field of taxation system in various economic schools have been scrutinized and regarded. The retrospective analysis of the process of taxation system establishment in agriculture has been realized. Separate stages of the process have been singled out. The estimation of the system in the context of taxes – in force and tax collections has been accomplished. The basic tendencies and ways of improvement of taxation system in agriculture of Ukraine have been grounded.
Keywords: tax in kind, tax levy, tax principles, nationwide taxation system, taxation system in agriculture, tax culture, alternative taxation systems.

Підписано до друку 01.06.2009 р. Формат 60х90 1/16.
Обсяг – 1,9 друк. арк. Наклад 100 прим. Зам. №186.
Видавництво Хмельницького університету управління та права.
29000, м. Хмельницький, вул. Театральна, 8. Тел. (0382) 717-591.
Свідоцтво Державного комітету інформаційної політики, телебачення та радіомовлення України про внесення суб’єкта видавничої справи до державного реєстру видавців, виготівників і розповсюджувачів видавничої продукції
Серія ДК №2105 від 21.02.2005 р.